Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

11.03.2019 Справа №607/25116/18

11 березня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Стус К.І.

- з участю ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Островської О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою за АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за АДРЕСА_1. У даній квартирі, крім неї, також зареєстрований її племінник - ОСОБА_3 Відповідач більше десяти років не проживає за вищевказаною адресою без поважних причини, не приймає участі в утриманні житла та не цікавиться ним. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Островська О.Н. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Не заперечили щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира за АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 19 березня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13929726 від 19 березня 2018 року, сформованим Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації».

Як вбачається з довідки за №2035 від 26 жовтня 2018 року, виданої ДП «Люкс-2», ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1.

З акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 08 червня 2017 року, складеного ДП «Люкс-1» ПП «Люкс» та акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 26 жовтня 2018 року, складеного ДП «Люкс-2» встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідача за даною адресою більше десяти років без поважних причин підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є родичами позивача, провідують останню постійно, а тому даний факт їм достовірно відомий.

Відповідач в судове засідання не з'явився та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірної квартири, де зареєстрований відповідач ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, більше десяти років не проживає у спірній квартирі, не цікавиться нею, не приймає участі в її утримані та не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався. Вказане житло залишив добровільно та його місце перебування позивачу не відомо.

Вказаними діями відповідач порушує та обмежує права позивача, як власника житла, на користування та розпорядження власністю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у судове засідання не з'явився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою за АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення суду складено 19 березня 2019 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька