КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Вовка С.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» звернулось з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту у розмірі 7 615, 00 грн.

Посилається на те, що 19 березня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 119061514 на суму 5 000, 00 грн. зі сплатою процентів строком на 7 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № НОМЕР_1 ).

26 березня 2019 року строк платежу за договором закінчився, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме не повернув кредит, не сплатив проценти. Станом на 24 червня 2019 року заборгованість відповідача за договором кредиту склала: сума кредиту 5 000, 00 грн., проценти за користування кредитом - 595, 00 грн., пеня - 2 470, 00 грн., а всього 7 615, 00 грн. Відповідачем було сплачено в добровільному порядку в рахунок сплати заборгованості за договором 450,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» суму заборгованості у розмірі 5 645,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7 615,00 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Посилається на те, що судом безпідставно зменшено розмір неустойки до 500 грн. та не зазначено істотної обставини, яка є підставою зменшення розміру неустойки. Зазначений в позовній заяві розмір пені - 2 470 грн. жодним чином не перевищує розмір збитків, оскільки становить лише 49,4% від загальної суми перерахованих відповідачу грошових коштів відповідно до договору - 5000 грн. Тому вказаний розмір пені на думку скаржника є співмірним та не суперечить вимогам ч.3 ст.551 ЦК України в частині перевищення розміру збитків. Крім того, відповідачем не було надано жодної заяви щодо зменшення судом розміру неустойки, тож підстав для зменшення розміру пені у суду не було. Таким чином, судом не враховано відсутність доказів підтверджуючих скрутне матеріальне становище відповідача та факт того, що розмір пені не перевищував розмір збитків.

Таким чином, рішення суду оскаржується в частині зменшення розміру пені та судом переглядається відповідно до приписів ч.1 ст.367 ЦПК України.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подавав.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 19.03.2019 року укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 24 червня 2019 року виникла заборгованість, яка становить 7 615, 00 грн. та складається з суми кредиту 5 000, 00 грн., процентів за користування кредитом - 595, 00 грн., пені - 2 470, 00 грн. Виходячи з положень ч.3 ст.551 ЦК України та враховуючи неспівмірність розміру неустойки розміру основного боргу, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені до 500,00 грн.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 березня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 119061514 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит, шляхом перерахування на його картковий рахунок суми у розмірі 5 000, 00 грн. зі сплатою процентів строком на 7 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № НОМЕР_1 ), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та 1,3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом з Правилами надання грошових коштів у кредит складає між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» публічний договір.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит. Правила розміщені на сайті Товариства за посиланням: https://moneyveo.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. Згідно п.4.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua/

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитором) виконано обов`язок щодо надання ОСОБА_1 (позичальнику) грошових коштів у розмірі 5 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1068 від 19 березня 2019 року (а.с.6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1,2 ст.612 ЦКУкраїни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язаннявідповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом вірно встановлено, що відповідач несвоєчасно виконує умови договору у добровільному порядку, внаслідок чого станом на 24 червня 2019 року у нього виникла заборгованість, яка становить 7 615, 00 грн.та складається з суми кредиту 5 000, 00 грн., процентів за користування кредитом - 595, 00 грн., пені - 2 470, 00 грн. Позивач зазначив, що відповідачем було сплачено в добровільному порядку в рахунок сплати заборгованості за договором 450, 00 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано.

Суд визнав вину відповідача у порушенні виконання зобов`язання і врахував ступінь невиконання боржником своїх зобов`язань, однак вважав суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості повинна бути зменшена судом.

Серед обставин, які в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачу неустойки суд виходив з неспівмірності розміру неустойки розміру основного боргу, у зв`язку з чим, дійшов висновку про необхідність зменшення належної до стягнення з відповідача на користь позивача неустойки до розміру в сумі 500, 00 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині зменшення розміру пені виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.27 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Відповідно до п.3.3 Договору у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу нараховано пеню у розмірі 2470 грн., правильність розрахунку відповідачем не спростована.

Згідно п.1.1. Договору позивачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано відповідачу ОСОБА_1 кошти у розмірі 5 000 грн., однак відповідачем зазначені кошти станом на момент звернення позивача до суду не повернуто, чим завдано позивачу збитки на вищевказану суму.

Апеляційним судом встановлено, що вказаний у позовній заяві розмір пені в сумі 2 470 грн. не перевищує розмір збитків завданих позивачу внаслідок неналежного виконання зобов`язання. Тобто вказаний розмір пені є співмірним та узгоджується з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України в частині значного перевищення розміру збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду не було подано жодної заяви про зменшення судом розміру пені. Крім того, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, а в рахунок виконання зобов`язань відповідачем добровільно сплачено лише 450 грн.

Таким чином, у суду не було підстав для зменшення розміру пені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи спір в частині зменшення розміру пені без відповідної заяви відповідача, суд першої інстанції не врахував встановлених обставин справи та дійшов помилкового висновку про зменшення розміру пені.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повністю відповідають обставинам справи.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитом та частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині розміру стягнення пені належить скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» пеню у розмірі 2470 грн. 00 коп.

Крім того, виходячи з положень ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року в частині стягнення пені - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», , пеню у розмірі 2470 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 2881 грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.