Справа№ 324/1556/18
Провадження № 2/324/44/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2019 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який зареєстрований 05.11.2016 виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Від даного шлюбу у них народилася дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом із позивачем. На даний час позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач, який проживає окремо, не приймає участі у вихованні дитини та матеріально її не утримує. У звязку із цим, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а також на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та взяти при прийнятті рішення до уваги заперечення проти позову, викладені ним у відзиві від 15.10.2018.

23.10.2018 до Пологівського районного суду Запорізької області відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якому відповідач зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним визнаються частково з наступних причин, а саме: позивач та відповідач проживали однією сімєю в м.Пологи та позивач, не попередивши його про намір розірвати з ним шлюбні відносини, забрала сина та переїхала з ним жити до іншого чоловіка, з яким проживає по теперішній час. У звязку з припиненням шлюбних відносин він був вимушений повернутися до попереднього свого місця проживання в смт.Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Стягувач просить у позові стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 його доходу, але в матеріалах справи відсутні докази того, що він працює та має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому вважає, що аліменти мають бути визначені у твердій грошовій сумі. На сьогоднішній день він не працевлаштований, має мінливі доходи, тому визначити розмір аліментів, виходячи з фактичного або передбачуваного заробітку (доходу) не представляється можливим через його відсутність. Тому на теперішній час сума аліментів на утримання сина, яка буде посильною для відповідача, є аліменти в мінімальному розмірі. Щодо стягнення аліментів на утримання відповідача, то відповідач зазначає, що його теперішній майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання матері дитини, оскільки він має нерегулярний заробіток, рухомого та нерухомого майна не має, також змушений матеріально забезпечувати свою родину: матір ОСОБА_4, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, бабусю ОСОБА_5, яка є непрацездатною внаслідок перенесеної операції. Стягувач отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років. У звязку з викладеним, відповідач просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття; у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 заробітку до досягнення дитиною трьох років відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.11.2016 виконавчим комітетом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис №29.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-ЖС №337716, виданим 11.05.2017 Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Батьки зобовязані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума, яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що він не працевлаштований, має мінливі доходи, рухомого та нерухомого майна не має, а тому не в змозі сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, однак відповідач не надав до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Так, відповідач надав до суду копію своєї трудової книжки серії АХ №609105, заведеної 13.01.2017, а саме: 1, 2 та 3 аркушів, при цьому 2 та 3 аркуш трудової книжки заповнені до кінця і містить останній запис про звільнення 28.09.2018 відповідача з посади пробовідбірника ТОВ «Фісаковський елеватор» за згодою сторін. Копії послідуючих аркуші його трудової книжки відповідачем до суду надані не було, а тому суд не може перевірити твердження відповідача про те, що він на час розгляду справи судом не працевлаштований. Інших доказів на підтвердження своїх тверджень відповідач до суду не надав.

Доказів на підтвердження того, що відповідач не має рухомого та нерухомого майна, до суду взагалі надано не було.

Заперечуючи проти позову з посиланням на те, що він має мінливі доходи та нерегулярний заробіток, відповідач у відзиві на позовну заяву навіть не зазначає розмір свого доходу та джерела походження, ніяких доказів на підтвердження цього до суду також не надає.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату на аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матірю позивачем ОСОБА_1, що підтверджується довідкою №8287, виданою 17.08.2018 виконавчим комітетом Пологівської міської ради Запорізької області, та перебуває на її утриманні. Позивач ОСОБА_1 не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та дружини не надає.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, відповідно до приписів ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Оскільки позивач, з якою проживає дитина, що не заперечується позивачем, звернулася до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача батька дитини, тобто це вибір позивача, то заперечення відповідача проти цього є неспроможними, оскільки суперечать зазначеному положенню закону. Окрім цього, слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього аліментів у частці від доходу, посилається на зміст ст.184 СК України в редакції, яка на час розгляду справи втратила чинність.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що утримує матір, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, та бабусю, яка перенесла операцію, але такі ствердження не заслуговують на увагу, оскільки само по собі посилання на те, що його матір та бабуся потребують матеріальних коштів на утримання чи лікування, є непрацездатними, не може свідчити про те, що саме відповідач утримує їх. Відповідач зазначає, що проживає разом із матірю ОСОБА_7, 1974р.н., та бабусею ОСОБА_5, 1951р.н., на підтвердження чого надав до суду довідку №1567 від 12.10.2018, видану секретарем Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_8, однак дана довідка не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не підписана посадовою особою, якою видана. При цьому відповідач не надав ніяких відомостей щодо рівня їх матеріального (пенсійного) забезпечення та отримуваних ними доходів.

Крім того, доказів того, що відповідач несе будь-які витрати на утримання матері та бабусі чи сплачував кошти на їх лікування, відповідач до суду не надав, як і не надав доказів того, що не може надавати матеріальну допомогуна утримання дружини, з якою проживає дитина.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2, який є працездатним за віком, відомостей про свій незадовільний стан здоровя до суду не надав, неспроможність сплачувати аліменти через свій матеріальний стан не довів, предявлений до нього позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, визнав частково, а тому з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 в змозі сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному позивачем розмірі, який узгоджується із приписами ч.5 ст.183 СК України, а також в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, однак враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, вважає, що їх розмір має бути зменшеним до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Крім того, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,8грн., оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263, 265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), на користь ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: пров.Миру, буд.10, с.Пологи, Пологівського району Запорізької області), аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та аліменти на утримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: пров.Миру, буд.10, с.Пологи, Пологівського району Запорізької області), у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, в іншій частині позову відмовити.

Стягнення аліментів почати з 30 серпня 2018 року.

На користь держави стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири)грн. 80коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Повний текст рішення буде виготовлений станом на 30.01.2019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: