ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» березня 2019 року

м. Харків

справа № 638/10875/18-ц

провадження № 22ц/818/1903/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

боржник - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року в складі судді Цвірюк Д.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та просила видати судовий наказ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з заявою до суду.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки представленим нею доказам щодо місця реєстрації та проживання боржника та не дочекавшись відповіді щодо його місця реєстрації? ухвалив судове рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала справа за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На виконання вимог, передбачених частиною 5 статті 165 ЦПК України, судом першої інстанції 31 липня 2018 року та 11 грудня 2018 року направлено запит начальнику відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних ОСОБА_2, що містяться у картотеці відповідного відділу (а. с. 4, 7).

Аналогічний запит 05 вересня 2018 року та 14 листопада 2018 року направлено до Управління ведення Реєстру територіальної громади м. Харкова та електронного урядування Харківської міської ради (а. с. 5, 6).

13 грудня 2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади м. Харкова на запит від 14 листопада 2018 року, з якої вбачається, що у Реєстрі територіальної громади м. Харкова відомості щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних ОСОБА_2 відсутні (а. с. 8).

Інші відповіді на запит суду не надійшли.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається з частин 1, 2 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як вбачається з пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Форма та зміст заяви про видачу судового наказу визначена приписами статті 163 ЦПК України.

Згідно приписів частин 5-7 статті 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Як вбачається з положень пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 784 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб'єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації» внесення до Реєстру інформації про особу та видані їй документи здійснюється уповноваженими суб'єктами у разі: оформлення документів, якщо на цей час зазначена інформація не внесена до Реєстру або змінилася; реєстрації місця проживання чи місця перебування; реєстрації актів цивільного стану; за бажанням особи, якщо інформація про неї не внесена до Реєстру.

Інформація про набуття громадянства України, припинення громадянства України, реєстрацію місця проживання, реєстрацію актів цивільного стану, недійсні документи вноситься до відомчої інформаційної системи розпорядника Реєстру.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядником Реєстру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

З наведеного вбачається, що відомості в Реєстрі відображають інформацію про реєстрацію місця проживання чи місця перебування осіб на всій території України.

Згідно пункту 1.2 Положення про Реєстр територіальної громади міста Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05 квітня 2017 року № 230 (в редакції рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 19 липня 2017 року № 475) реєстр територіальної громади міста Харкова (далі - Реєстр) - автоматизована база даних, призначена для зберігання, обробки, використання визначеної Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації для обліку осіб, які проживають на території міста Харкова.

Згідно пункту 1.3 зазначеного Положення виконавчим органом Харківської міської ради, на який покладено повноваження з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у межах міста Харкова, формування та ведення Реєстру, є Департамент реєстрації Харківської міської ради.

З відповіді Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 10 грудня 2018 року вбачається, що надана на запит суду першої інстанції довідка сформована з Реєстру територіальної громади міста Харкова, який містить відомості лише стосовно осіб, які проживають на території м. Харкова.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2. в місті Харкові не зареєстровано.

В своїй заяві ОСОБА_1. вказує адресу реєстрації ОСОБА_2.: с. Берестовенька, Красноградський район, Харківська область, 63323. Направивши запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, суд першої інстанції, не дочекавшись відповіді, ухвалив судове рішення.

Із списку № 3783 з групованих поштових відправлень листів (ф. 203) вбачається, що ОСОБА_2. особисто отримав поштове відправлення від Харківського апеляційного суду за місцем реєстрації в АДРЕСА_1

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції не дотримався вимог, передбачених положеннями частин 5-7 статті 165 ЦПК України, не здійснив представлені процесуальним законом можливості для встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) боржника та дійшов передчасного висновку щодо відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що при розгляді справи порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст. 379, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.