Справа №329/74/19
Провадження №2/329/109/2019
14 березня 2019 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Богослова А.В.,
за участі секретаря судового засідання - Силаєвої Т.М.,
позивача - АТ КБ «Приватбанк», представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
АТ КБ Приватбанк (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_3 (далі-відповідач).
В позовній заяві позивач вказав, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 17.02.2006, згідно якої отримала кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з Договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто не виконав договірні зобовязання.
6195,72 грн. тіло кредиту,
5357,54 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом,
500,00 грн. - штраф (фіксована частина),
1837,77 грн. - штраф (процентна складова).
Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості.
В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав заяву, що не заперечує проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення в разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав.
Також ухвалою суду від 19.02.2019 від позивача витребувано додаткові докази по справі.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.
Так, 17.02.2006 між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім заяви, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в Заяві. Зі змісту заяви, поданої відповідачем про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачу було видано картку 17.02.2006.
Подавши відповідну заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Тарифами складають укладений між ним та позивачем кредитний договір.
Позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з Договором.
Згідно з пунктом 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.
На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно пункту 2.1.1.5.5. Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.
Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на спростування ним розміру заборгованості за кредитом не надав. Тому суд вважає доведеною суму заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 6195,72 грн.
З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів до 31.03.2015 процентна ставка за договором становила 34,80% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01.04.2015 до 43,2% річних.
Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 1.1.3.2.4 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору.
Даним пунктом передбачено, що Банк зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, принаймні у виписці по картковому рахунку. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.
З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, викладену в постанові від 19 грудня 2012 року, ухваленій за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року.
Також суд зазначає, що частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частинами третьою та четвертою статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України.
Також договір не містить умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.
Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка.
Про те, що інша сторона ( в даному випадку відповідач) вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Отже для того, щоб позивач мав право змінити в даному випадку в односторонньому порядку процентну ставку треба було не лише направити відповідного листа відповідачу, а й довести факт його вручення.
Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.10.2017, справа № 6-1374 цс17.
Позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують отримання відповідачем листів про зміну процентної ставки банком.
З викладеного вище випливає, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, та здійснювати нарахування процентів у такому розмірі, відповідно їх нарахування за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору і діяла до їх підвищення в односторонньому порядку позивачем, а саме у розмірі 36,00% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до 31.03.2015.
Відповідач згідно розрахунку представника позивача станом на 31.03.2015 мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 3531,7 грн. (3478,21 грн. + 53,49 грн.) - за тілом кредиту та 183,46 грн. - за процентами, у подальшому за період з 01.04.2015 по 01.01.2019 йому були нараховані проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 5174,08 грн. (5357,54 грн. 183,46 грн.).
З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31.03.2015 у сумі 183,46 грн., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.
Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 36,00% річних, яка діяла до 31.03.2015 і має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01.04.2015 по 01.01.2019, беручи до уваги положення пункту 2.1.1.12.6 Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 4775,63 грн. (3531,7 грн. х 36,00% х 1371 днів /365 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 4959,09 грн. (4775,63 грн. + 183,46 грн.).
Стосовно стягнення з відповідача сум штрафів суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Частиною 2 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Згідно частиною 3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами Договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань.
Проте штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
У даному випадку саме пеня (зазначено позивачем у позовній заяві як заборгованість за пенею та комісією), як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання і за змістом кредитного договору пеня (комісія) визначається як перший із способів забезпечення зобов'язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справах № 6-1374цс17, № 6- 2003цс15.
Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 500,00 грн. та в сумі 1837,77 грн., задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.
За таких обставин суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити частково
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1098,49 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526,530,536,546,549,551,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 18, 76-81, 141,263-265 ЦПК України , суд -
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1098 (одна тисяча девяносто вісім) грн. 49 коп.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, с-ще Стульневе, Чернігівський район, Запорізька область.
Суддя А.В.Богослов