печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7, про стягнення боргу за договором позики та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь суму боргу у розмірі 30 000,00 дол. США, що станом на день ухвалення рішення складає за офіційним курсом Національного банку України складає 809 478,00 грн., посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повернення грошових коштів.

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7 пред'явлено позов, в якому вона просить визнати фіктивним та недійсним договір позики грошових коштів, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилаючись на те, що вона є колишньою дружиною відповідача, а даний договір укладено в період перебування в шлюбі і вважає, що при поділі майна колишнього подружжя стягнення заборгованість за даним договором може негативно вплинути на часту в їх спільному майні.

Відзиву, заяв або клопотань з процесуальних питань від інших сторін не надходило.

Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав, а проти позову третьої особи заперечував, а також заслухавши представника відповідача, яка первісний позов визнала, а проти позову третьої особи заперечувала та з'ясувавши думку представника третьої особи, яка власний позов підтримала та просила його задовольнити, а проти первісного позову заперечувала, а тому, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 серпня 2003 року та 06 червня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договори позики, відповідно до яких останній позичив у позивача 15 000,00 та 15 000,00 дол. США, строком до 21 серпня 2016 року та 01 червня 2016 року.

Договори позики, укладені між сторонами у формі розписок, що узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України.

Укладення такої форми договорів сторонами не оспорюється.

Третьою особою, якою пред'явлено позов оспорюється договорори позики грошових коштів, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом визнання їх фіктивними та недійсними на підставі ст.ст. 215, 234 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 65 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписку позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей.

Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов'язання у встановлений сторонами строк виконанні не були, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 30 000,00 дол. США, що станом на день ухвалення рішення складає за офіційним курсом Національного банку України складає 809 478,00 грн.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаних вимог, оскільки відповідачем не виконано договірних зобов'язань перед позивачем, а відтак первісний позов підлягає задоволенню.

Положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Разом із цим, із матеріалів справи не вбачається підстав для не прийняття судом заяви про визнання позову відповідачем у справі, що передбачає ч. 5 ст. 206 ЦПК України.

Стосовно вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7, якою пред'явлено позов щодо договорів позики грошових коштів, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з підстав того, що вона є колишньою дружиною відповідача, а даний договір укладено в період перебування в шлюбі, а тому при поділі майна колишнього подружжя стягнення заборгованість за даним договором може негативно вплинути на часту в їх спільному майні не переконання суду не є підставою для визнання вказаних договорів фіктивними та недійсними в розумінні ст.ст. 215, 234 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 65 СК України, а тому з огляду на визнання первісного позову відповідачем, позов третьої особи задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 6 890,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 206, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 30 000,00 дол. США, що за курсом, встановленим Національним банком України становить 809 478,00 грн.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні її позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів позики.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 6 890,00 грн.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами - ОСОБА_5 АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач за первісним та зустрічним позовами - ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2);

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3).

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець