Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Бахмуті цивільну справу №234/16467/18

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та витрат на правничу допомогу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 листопада 2018 року

(суддя Чернобай А.О., рішення ухвалено в місті Краматорську Донецької області) ,-

В С Т А Н О В И В:

22.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та витрат на правничуу допомогу, посилаючись на те, що 26 жовтня 1994 року його було прийнято на роботу в ПАТ по газопостачанню і газифікації «Донецькоблгаз» на посаду слюсаря КІП у відділ по контролю за витрачанням газу споживачами. 30.06.2015 року його було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати, яка складає 11502, 24 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі ним була отримана відповідь про те, що внаслідок скрутного становища та відсутності грошових коштів немає можливості розрахуватися на даний час. Просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі 11502,24 грн. та витрати на правничу допомогу 1600,00 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та витрат на правничу допомогу задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 11502 грн. 24 коп.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.; в іншій частині позову відмовлено; рішення в частині стягнення заробітної плати допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, стягнувши з відповідача його витрати по наданню правничої допомоги в сумі 1600 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильність, незаконність, необґрунтованість рішення суду; вважає, що при ухваленні рішення судом були порушені вимоги ст.ст. 141, 263 ЦПК України; обґрунтовуючи відмову у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд послався на положення Закону України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, а саме на те, що розмір витрат за надання правничої допомоги не може перевищувати 40% мінімальної заробітної плати, встановленої державою, а також на те, що сторонами повинні бути надані докази наявності і розміру даних витрат, в тому числі відповідний розрахунок представника позивача - адвоката відносно витрат з оплати правничої допомоги по справі, суд також посилається на те, що ним не підтверджені повноваження адвоката, а саме, не наданий відповідний договір про надання правничої допомоги, проте, відповідно до ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката - представника по справі у суді можуть бути підтверджені ордером адвоката; в матеріалах справи є ордер, а також докази на підтвердження наявності і розміру понесених ним витрат, а саме звіт адвоката, опис витрат з зазначенням вартості однієї години роботи адвоката, кількість годин, витрачених на підготовку запитів, позовної заяви, на інші дії, пов'язані з наданням правничої допомоги; зазначений звіт погоджений і підписаний ними; згідно звіту розмір оплати роботи адвоката склав 500 грн., що не перевищує 40% мінімального розміру заробітної плати.

У відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Донецькоблгаз» просить надати належну правову оцінку доказам, що долучені до матеріалів справи у відповідності до матеріальних та процесуальних норм, відмовити апелянту повністю, вважаючи, що опис витрат та квитанція без посилання на справу 234/16467/18 не може підтверджувати фактичність сплати грошових коштів на користь адвоката ОСОБА_2 його неминучість та обґрунтованість; документи, що підтверджують сплату грошових коштів за послуги адвокату ОСОБА_2 через установи банку також відсутні; позивач ОСОБА_1 фізично/фактично не виїжджав з окупованого міста Єнакієво, грошові кошти адвокату не сплачував, банківські установи з окупованою території не працюють через АТО/ООС; договір про надання правничої допомоги щодо об'єму правничої допомоги з зазначенням номера справи, відносно саме цього клієнта відсутні; відсутні докази здійснення оплати послуг, звіту щодо витраченого часу на послуги, розрахунку витрат саме за цією справою.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті в розмірі 11502.24 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 1600 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що не можна вважати наданням професійної правничої допомоги представником позивача - адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі договору від 10.10.2018 року, в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки позивач та його представник особистої участі у справі не приймали, крім того, позивачем не надано суду належним чином оформлених доказів про надання правничої допомоги, зокрема акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); при цьому судом не взято до уваги надану позивачем квитанцію, оскільки договір про надання правничої допомоги був укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 10 жовтня 2018 року, а квитанція датована 06 вересня 2018 року, тобто до укладення договору, з чого суду незрозуміло, за яким договором позивачем було сплачено адвокату гонорар в сумі 1600 грн.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню і газифікації «Донецькоблгаз» заборгованості по заробітній платі з квітня 2015 року по 30 червня 2015 року в сумі 11 502 грн. 24 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 1600 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надані: квитанція №77 від 06 вересня 2018 року про сплату адвокату ОСОБА_2 1600 грн. за ведення справи про стягнення зарплати; договір про надання правничої допомоги від 10 жовтня 2018 року наступного змісту: «Даний договір про надання правової допомоги (надалі - Договір), укладений між адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №435, виданого 18.12.1993 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією Донецької області на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.12.1993 року, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони про нижчезазначене: Я, адвокат ОСОБА_2, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» беру на себе зобов'язання надавати правову допомогу ОСОБА_1 у справі про стягнення зарплати» (підписи сторін); опис витрат ОСОБА_1 у справі за його позовом до ПАТ по газопостачанню і газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення заробітної плати, зі змісту якого вбачається, що оплата правничої допомоги, виходячи із вартості робіт адвоката за одну годину роботи - 500 грн., в тому числі: 1. Дача консультацій, складення запитів, вивчення наданих клієнтом документів - одна година - 500 грн.; 2. Вивчення законодавства і судової практики по дані категорії справ - одна година - 500 грн.; 3. Складення позовної заяви - одна година - 500 грн.; 4. Фактичне подання позову до суду, складення опису витрат - 15 хвилин - 100 грн., всього 1600 грн.; ордер від 10.09.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2

Проте, укладений договір не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статті 137 ЦПК України, тобто в договорі не визначені умови надання правничої допомоги. Крім того, сплачена ОСОБА_1 сума за надання правничої допомоги не є співмірною із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; наявна в матеріалах справи довідка про розмір заборгованості по зарплаті не свідчить про те, що вона отримана на запит адвоката. З матеріалів справи також вбачається, що ні позивач, ні його представник адвокат ОСОБА_2 не приймали участі у судовому засіданні при розгляді справи по суті. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, квитанція про сплату ОСОБА_1 1600 грн. видана раніше, ніж складений між сторонами договір.

Отже, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу і у апеляційного суду немає підстав вважати висновки суду неправильними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в своєму рішенні не посилався на Закон України « Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах»; суд першої інстанції не ставить під сумнів повноваження адвоката, підтверджені ордером, а також не посилається на відсутність договору про надання правничої допомоги, а надає наданим позивачем доказам правову оцінку, яку апеляційний суд вважає правильною.

При дослідженні доказів та встановленні обставин по справі судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: