12.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/1845/19
Провадження № 2/205/1378/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі судового засідання Далакян Л.А.

за участю позивача ОСОБА_1 , адвоката Дзюба М.А.

відповідача ОСОБА_2 , адвоката Бляхарської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 25 лютого 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 11 липня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з травня 2018 року, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, що суперечить інтересам сторін, у зв`язку із чим, позивач був вимушений звернутись до суду із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.14).

11 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а.с.18-20).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 11 липня 2015 року.

Зазначає, що наразі фактично шлюбні відносини між сторонами припинено, у зв`язку із чим, вони проживають окремо.

У період шлюбу сторонами придбано автомобіль Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , яким ОСОБА_1 не надає можливості їй користуватись.

У позасудовому порядку відповідач відмовляється вирішити даний спір, у зв`язку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , що становить суму 75 000, 00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір в розмірі 768, 40 грн. та 384, 20 грн.

11 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 15 липня 2019 року відмовлено.

Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним та його представник адвокат Дзюба М.О., позовні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та її представник адвокат Бляхарська Ю.О. в судовому засіданні вимоги первісного позову визнали у повному обсязі та просили зустрічний позов задовольнити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що згідно актового запису №152, складеного 11 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Позивач та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Таким чином, враховуючи викладене та доводи позовної заяви суд вважає, що сім`я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Також встановлено, що 18 березня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «Volkswagen Polo», р/н НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_2 , вартістю 150 000,00 грн. (а.с.31-32).

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказане нерухоме майно та грошові кошти були набуті сторонами за час їх шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч.ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

При цьому можна зауважити, що автомобіль відноситься до неподільних об`єктів власності, а відтак при поділі такого об`єкту право власності на нього визнається за одним з подружжя, а іншому сплачується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності на таке майно.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, суд наголошує, що відповідачем у свою чергу, незважаючи на положення ст..81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами факт належності рухомого майна йому на праві особистої власності, у зв`язку із чим, заперечення щодо вимог про стягнення грошової компенсації є необґрунтованими.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що спірне майно дійсно є спільним майном подружжя ОСОБА_4 , а їх частки як дружини та чоловіка є рівними, у зв`язку із чим, має бути поділено між ними в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію замість 1/2 частки вартості автомобіля марки «Volkswagen Polo», р/н НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_2 , стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму розмірі 75000 грн.00 коп.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції розглядаючи дані спори в межах заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги первісного обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги зустрічного позову такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує згідно із положеннями статті 141 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 18, 24, 56, 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, ст.ст. 60-61, 69-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 16, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст.4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- задовольнити.

Шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 11 липня 2015 року за актовим записом № 152 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 » залишити без змін.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію замість Ѕ частки вартості автомобіля Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_2 , стягнувши із ОСОБА_1 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму розмірі 75000 грн.00 коп. (сімдесят п`ять тисяч грн..00 коп.).

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ) право особистої власності на автомобіль Volkswagen Polo реєстраційний номер НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати у сумі 768 грн.40 коп. (сімсот шістдесят вісім грн..40 коп.)

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2019 року.

Суддя В. С. Шавула