ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/1304/18

провадження № 22-ц/4809/296/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю учасників справи:

позивач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Панасюк І.В.) від 10 жовтня 2018 року ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_4 звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 23000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 листопада 2017 року він уклав з адвокатом ОСОБА_5 договір про надання правничої допомоги, а саме: здійснення його захисту та представництва у кримінальному провадженні. Гонорар за свою роботу відповідач отримав у повному обсязі - 5000 грн. Однак адвокат свої обовязки не виконав. а кошти відмовляється повертати. Тим самим відповідач завдав йому збитків та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини, якими обґрунтовано його вимоги, зокрема, позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів факту сплати ним гонорару адвоката, заподіяння йому відповідачем збитків, протиправність дій чи бездіяльності відповідача та наявності моральної шкоди.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, просив скасувати його та ухвалити нове рішення. Скаргу обґрунтовано неправильністю висновків суду, невірною оцінкою доказів у справі та неправильним встановленням судом обставин справи.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, письмові заперечення на апеляційну скаргу не надав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 21.11.2017 року позивач уклав договір №3 про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5, про те що, вказаний адвокат буде здійснювати його захист та представництво інтересів, зокрема і в Гайворонському ВП ГУНП. Зазначене не оспорюється сторонами та підтверджується дослідженими матеріалами справи (а.с.17-20).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у цій справі становить 23000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на січень 2018 року: 1762?100 = 176200 грн.), предметом спору є відшкодування майнової і моральної шкоди, що не належить до категорії спорів, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Згідно положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції встановлено, зокрема, таке: для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура; виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (справа про право на правову допомогу) Суд розяснив: «Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати… Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права».

Правовідносини між особою, яка потребує правової допомоги, і обраним нею захисником (адвокатом) регулюються Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», процесуальним законодавством України та договором у якому визначається характер та обсяг надання такої допомоги, повноваження захисника, плата за надану правову допомогу, строк та інше.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено судом, що позивач звернувся до відповідача, який являється адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КР № 000110, видане радою адвокатів кіровоградської області 04 липня 2017 року), за отриманням правничої допомоги і між ними 21 листопада 2017 року укладено договір № 3.

Спір між сторонами у справ виник з приводу невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 21 листопада 2017 року про надання правової допомоги та відмовою останнього повертати на вимогу позивача отриманий ним гонорар.

Згідно пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі за текстом Закон) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобовязаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги.

Частиною 2 ст. 29 цього Закону встановлено, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.

За змістом частин 1, 2 ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Умовами укладено між сторонами договору передбачено, серед іншого, таке:

п. 7. Розділу 3. Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура, зразок яко є додатком 3 до цього договору.

п. 8. Розділу 3. Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури.

п. 9. Розділу 3. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає довідку, зразок якої є додатком 4 до цього договору.

п. 10. Розділу 3. У випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта, адвокат не повертає раніше отриманий від клієнта гонорар та відшкодовані фактичні витрати.

п. 2. Розділу 5. Цей договір може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін …

п. 6 Розділу 5. Клієнт поінформований про право в будь-який час та за будь-яких підстав (або без пояснення підстав) розірвати цей договір…

Поза межами цієї справи оцінка якості здійснення адвокатом ОСОБА_5 захисту інтересів ОСОБА_4 не здійснювалася.

Факти неявки відповідача у судові засідання у справі, в якій він представляв інтереси позивача, доказами не підтвердженні.

У праві відсутні відомості про те, що позивач звертався до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на невиконання або неналежне виконання своїх професійних обовязків і відповідні рішення з цього питання приймалися.

Факти зловмисних дій відповідача, направлених на протиправне коштами позивача шляхом обману чи зловживання довірою, про що заявляв позивач в суді, у встановленому законом порядку не доведені.

В ході розгляду цієї цивільної справи сторони не надали суду належних, допустимих і достатніх доказів для здійснення судом висновку щодо належного або неналежне виконання відповідачем своїх обовязків захисника позивача. Проте з протоколу про надання доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 24 листопада 2017 року (а. с. 65) вбачається, що адвокат ОСОБА_5 все ж таки здійснював захист ОСОБА_6 в ходу досудового розслідування.

Зі справи вбачається, що сторони достроково розірвали раніше укладений між ними договір про надання правової допомоги. У звязку з цим позивач вважає, що договір відповідач не виконано і тому він має повернути сплачений гонорар.

При цьому позивач мав довести суду належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами, що він сплатив відповідачу гонорар у сумі 5000 грн.

Такими доказами, відповідно до п. 9 договору від 21 листопада 2017 року, являються квитанції про сплату гонорару у безготівковій формі, або довідка, видана адвокатом про прийняття ним коштів у готівковій формі.

Однак таких доказів позивач не надав суду, а відповідач факт отримання ним гонорару від позивача категорично заперечив.

Суд першої інстанції надав вірну оцінку показанням допитаних ним свідків та обґрунтовано відхилив їх, як недопустимі докази факту сплати позивачем гонорару адвоката.

Правильного висновку дійшов суд і щодо недоверенності позивачем фактів заподіяння йому відповідачем моральної шкоди внаслідок невиконання своїх зобовязань та професійних обовязків, а умовами укладеного між сторонами договору не передбачено такого правового наслідку його розірвання, як відшкодування моральної шкоди одній із сторін.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що всупереч приписам ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не довів обставини, якими обґрунтовано його позовні вимоги, що являється підставою для відмови у їх задоволенні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргумент апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий: Карпенко О.Л.

Судді: Дьомич Л.М.

ОСОБА_3