Дата документу 21.03.2019 Справа № 337/2226/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2226/18 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/1064/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2015 року. Шлюб було розірвано 04.09.2017 року на підставі рішення Хортицького районного суд м. Запоріжжя. Від спільного подружнього життя з відповідачем мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею.

Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2017 року, з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, в твердій грошовій сумі по 680 грн. щомісячно, починаючи з 22 листопада 2016 року, та до досягнення дитиною повноліття.

У зв'язку з тим, що стягнення аліментів не відповідало інтересам дитини, була вимушена звернутись до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про зміну способу сплати аліментів.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2017 р. змінено спосіб сплати аліментів, з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, ОСОБА_3 належним чином не виконує рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про стягнення аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, борг за виконавчим листом № 2/337/141/2017 від 27.03.2017 року (по стягненню аліментів на утримання неповнолітньої доньки) станом на 01.05.2018 року складає 16299,09 грн.

Відповідач був обізнаний про наявність рішення, обізнаний, що аліменти стягуються за рішенням суду, оскільки він подавав заяву про те, що він з позовом згоден, його неодноразово викликали до ВДВС, а тому він знав про свої аліментні зобов'язання, і що не виконання ним своїх зобов'язань можуть утворити заборгованість, проте до сьогоднішнього часу ніяких дій направлених на погашення заборгованості не вчинив.

Розмір пені за виконавчим листом № 2/337/141/2017 від 27.03.2017 року (по стягненню аліментів на утримання неповнолітньої доньки) станом на 01.05.2018 року розрахований на суму 33434,12 грн.

Оскільки розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, то вважає, що розмір пені повинен дорівнювати 16299,09 грн.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд стягнути з ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення за період 22.11.2016 року до 01.05.2018 року в сумі 16299,09 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, у розмірі 16299 грн. 09 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, яким стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 3 425,50 грн.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п'ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок виконаний відповідно до норм закону, тому на підставі ст. 196 СК України пеня підлягає стягненню у сумі 16299,09 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі зареєстрованому 18.07.2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 296.

Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2017 року.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі 680 грн., та аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 800 грн. до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2017 року змінено розмір аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_3 за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2017 року на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і визначено аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунків Хортицького відділу державної виконавчої служби, за виконавчим листом №2/337/141/2017 від 27.03.2017 року, про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, заборгованість склала 16299,09 грн.

Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За положеннями ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду на користь позивачки на утримання доньки та їх розмір, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок наданий позивачем, по своїй суті, відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, і за період 22.11.2016 року до 01.05.2018 року складає суму 33434,12 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно підлягає стягненню пеня у розмірі 16299,09, що не більше 100 відсотків суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин спеціальну позовну давність не заслуговують на увагу, з тих підстав, що річний строк позовної давності для стягнення неустойки, визначений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, не підлягає застосуванню, оскільки в ч.2 ст.268 ЦК України зазначено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність і дія цих положень розповсюджується і на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки в ч. 1 ст.20 СК України зазначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, окрім конкретно зазначених випадків.

Інші доводи апеляційної скарги носять характер формальних міркувань, що не можуть слугувати достатньою та обґрунтованою підставою для скасування правильних по суті судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: