ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати відповідь,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати відповідь визнано неподаною та повернуто позивачеві, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 17 вересня 2019 року про залишення позову без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду, але обов`язково у новому складі суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позовна заява була подана з додержанням вимог чинного законодавства, а отже підстав для залишення її без руху, та в подальшому її повернення, у суду першої інстанції не було.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та ухваленою з дотриманням вимог процесуального права, а тому просить залишити ухвалу без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 як неподану, суд першої інстанції посилався на те, що вимоги ухвали про залишення позову без руху позивачем не було виконано.

Проте з висновком суду не можна погодитися, з огляду на наступне.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст.ст.175, 177 ЦПК України.

В них зазначено, зокрема, що позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частини 1, 2 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно матеріалам справи, 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати відповідь (а.с.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу наданий строк не більше десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення зазначених недоліків, а саме: в позовній заяві необхідно було зазначити: ціну позову та розмір відшкодування моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, а також надати докази на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин (а.с. 3).

На виконання недоліків позовної заяви позивач надав до суду 27 вересня 2019 року заяву щодо усунення недоліків позовної заяви, яка обґрунтована тим, що його позовна заява не містить недоліків у сенсі положення ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 17 вересня 2019 року про залишення позову без руху.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, що є передчасним, оскільки питання оцінки доказів вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті спору.

Питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час судового засідання, а не на стадії відкриття провадження у справі, оскільки ці обставини є предметом дослідження в ході розгляду справи по суті, що підтверджується також роз`ясненнями у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Посилання суду на необхідність визначення розміру моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначається судом у кожній справі окремо з урахуванням встановлених обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок порушення його права, в разі наявності підстав для її стягнення. Крім того, в п.2.13 позовної заяви позивач зазначив: «очікую грошовий вираз відшкодування моральної шкоди не менше як у 100 000 (сто тисяч) гривень».

Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі, про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Європейської Конвенції прав людини.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд не взяв до уваги зазначені обставини та пояснення позивача, надані ним на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, при цьому до повноважень суду апеляційної інстанції не входить визначення судді для розгляду конкретної справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова