КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Справа №382/1640/18 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Литвин Л.І.

Унікальний №22-ц/824/3730/2019 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 10 листопада 2017 року між сторонами було укладено кредитний договір №992770460 про надання споживчого кредиту у розмірі 3 500 грн.

Позивач зазначив, що при укладенні кредитного договору були порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема:

- у п.7.4 Кредитного договору він начебто підтверджує, що вся необхідна інформація надана йому Кредитодавцем з дотриманням законодавства про захист прав споживачів.

Проте йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь - якого окремого документу, де викладена інформація передбачена вищезазначеними законами, на якому б стояв його підпис про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту;

- відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно додатку до Кредитного Договору реальна річна процентна ставка за кредитом 51,00% від суми кредиту.

Тому за користування кредитом в розмірі 3 500 грн. в проміжок 30 днів він сплачує відповідачу суму в розмірі 1 785,00 грн. Поряд з цим згідно з п. 4.3 Договору при порушенні Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому Договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3,0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п.4.3 Кредитного договору не дійсним;

- вважає, що п.п. 4.3, 4.4 Кредитного договору порушено норми ч.1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов'язання, а саме, як передбачено умовами п. 4.3. Кредитного договору у разі порушення Позичальником виконання зобов'язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим Договором, він зобов'язується сплатити на користь Фінансової Установи пеню у розмірі 3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення Позичальником умов Договору до моменту ' повного погашення заборгованості за кредитом. Поряд з цим, відповідно до п. 4.4. Кредитного договору у разі порушення виконання зобов'язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів за цим Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то Позичальник сплачує Фінансовій Установі пеню у розмірі різниці між 1,70 відсотків та процентною ставкою зазначеною в п. 1.4.1 від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом до першого дня порушення Позичальником умов Договору. Тобто фактично, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення ним виконання зобов'язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі.

- наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв позивачу про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана позивачем згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною.

З огляду на вищезазначене, просив визнати недійсним кредитний договір №№992770460 від 10 листопада 2017 року.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Договір №992770460, укладений 10 листопада 2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1, визнано недійсним в частині згоди Позичальника на обробку його персональних даних, що визначена у п. 7.4. Договору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 11 січня 2019 року подало апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обґрунтувало тим, що визнаний судом першої інстанції п. 7.4. договору немає умов з формулювання про "надання без викличної згоди Позичальника на обробку його персональних даних з будь якою метою.

В зазначеному пункті договору визначено для чого і з якою метою позивач надавав згоду на обробку своїх персональних даних.

Висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності оскільки п.п. 3, 5 ст. 11 "Про захист персональних даних" встановлено, що підставами для обробки персональних даних є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних, та необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2017 року між сторонами було укладено кредитний договір №992770460, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн. (а.с. 9-10)

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір було укладено у письмовій формі.

Згідно п. 3.2. Договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він отримав від Позикодавця суму позики у повному обсязі у дату підписання цього Договору, а тому Договір є укладений.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" суб'єктперсональних даних може відкликати згоду на обробку персональних даних, а тому положення п. 7.4. кредитного договору суперечить вимогам зазначеного Закону.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеній процесуальній нормі закону виходячи з наступного.

Згідно з умовами кредитного договору укладеного між сторонами договору п. 7 п. 7.4 зазначено, що Позичальник підтверджує, що він отримав від Фінансової установи до укладення договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг";

отримав кредит не на споживчі цілі;

повідомлений про права згідно ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних",

інформація надана фінансовою установою з дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав'язування її придбання;

до укладання договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання Логіну та Паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису;

надав згоду на передачу фінансовій установі своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Позичальника та його спроможності виконати зобов'язання за договором;

надав згоду на те, що Фінансова установа має звертатись за інформацією про фінансовий стан позичальника до третіх осіб, які пов'язані з позичальником діловими, професійними, особистими, сімейними або іншими стосунками;

надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань Позичальника перед Фінансовою установою на підставі договору, Фінансова установа має право передати персональні данні Позичальника третім особам (включаючи але не обмежуючись, Бюро кредитних історій, кредитним установам, агентствам по стягненню боргів) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення Заборгованості за договором, неустойки збитків, та інших засобів правового захисту;

надав згоду на передачу фінансовою установою інформації про стан заборгованості Позичальника за договором, шляхом відправлення фінансовою установою текстових повідомлень на номер мобільного телефону Позичальника та електронних листів на його email адресу. Позичальник розуміє, що спосіб передачі інформації, зазначені в цьому пункті договору не дає достатній рівень захисту такої інформації від можливості розголошення третім особам. Крім того Позичальник надає згоду на передачу Фінансовою установою інформації яка носить рекламно-інформаційний характер, щодо умов надання Фінансовою установою інших послуг, у спосіб який зазначений в цьому пункті договору або іншим шляхом на власний розсуд Фінансової установи.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід'ємними і непорушними.

Суб'єкт персональних даних має право:

1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом;

2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані;

3) на доступ до своїх персональних даних;

4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних;

5) пред'являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних;

6) пред'являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними;

7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв'язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи;

8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду;

9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних;

10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди;

11) відкликати згоду на обробку персональних даних;

12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних;

13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних" суб'єкт персональних даних може відкликати згоду на обробку персональних даних, а тому положення п. 7.4. кредитного договору суперечить вимогам зазначеного Закону, колегія суддів вважає помилковим, оскільки право сторони на відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для визнання договору частково недійсним.

Доказів того, що позивач звертався із заявою до відповідача про відкликання згоди на обробку персональних даних матеріали справи не містять. Інших належних доказів порушення прав позивача суду не надано.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 грудня 2018 року скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Постанова у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль