ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6567/19 Справа № 175/4082/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що вона є пенсіонером за віком та інвалідом 3-ї групи загального захворювання. Позивач вказує, що пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального прожиткового мінімуму, а відповідачі не надають матеріальної допомоги на утримання непрацездатної матері, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Таким чином, позивач, враховуючи уточнені позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 аліменти на утримання непрацездатної матері її, ОСОБА_2 , у розмірі по 1/4 частині всіх видів доходу (заробітку) платників аліментів щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і довічно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , у розмірі по 1/10 частині всіх видів доходу (заробітку) платників аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 18 жовтня 2018 року і довічно. В задоволенні іншої частини вимог позивача відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася в частині стягнення з неї аліментів на утримання непрацездатної матері та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Відповідачі зареєстровані разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , однак за місцем реєстрації не проживають, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов.

ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_6 від 04 квітня 2017 року. Станом на 10 серпня 2018 року позивачка не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації та ніяких видів допомог не отримує, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації №1051 від 10 серпня 2018 року. Згідно довідки виданої Управлінням ПФУ Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №1353 від 10 серпня 2018 року розмір щомісячної пенсії ОСОБА_2 складає 1461,71 грн., сукупний дохід з лютого 2018 року по липень 2018 року складає 8764 грн. 26 коп.

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста №1251 від 10 серпня 2018 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз ускладнена висока короткозорість та катаракта обох очей, хвороба прогресувала ще з 2006 року, тому у листопаді 2006 року позивачці було встановлено 3-ю групу інвалідності загального захворювання. ОСОБА_2 витрачає значну частину пенсії на комунальні послуги, а іншу частину пенсії витрачає на лікування, харчування, одяг.

Суд встановив, що діти позивачки не надають матеріальної допомоги на утримання непрацездатної матері.

Встановлено з характеристики на ім`я ОСОБА_2 , виданої Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області №200 від 05 березня 2019 року, та характеристики на ім`я ОСОБА_2 , виданої Квартальним комітетом територіального округу смт. Обухівка №10 від 04 квітня 2018 року, що ОСОБА_2 проживала разом з дітьми ОСОБА_1 , 1979 р.н., та ОСОБА_5 , 1988 р.н., двоє старших дітей проживали разом з бабусею; підробляла по найму; на обліку не перебувала, алкогольними напоями не зловживала; вела нормальний спосіб життя; з сусідами не конфліктувала; регулярно відвідувала школу та має подяку зі школи та училища; в житті дітей приймала активну участь.

Також, встановлено, що ОСОБА_2 є непрацездатною, хворіє, позбавлена можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, продуктами харчування, одягом та ліками.

Встановлено, що жоден з відповідачів офіційно не працює, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1125 від 14 березня 2019 року, довідкою Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації №0429 від 14 березня 2019 року, Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1052 від 12 березня 2019 року, Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків; 1126 від 14 березня 2019 року, ОСОБА_3 не має трудової книжки, що підтверджується довідкою Обухівської селищної ради №751 від 12 березня 2019 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що позивачка є пенсіонеркою та інвалідом 3-ї групи, тобто в правовому розумінні непрацездатною, звертаючи увагу на можливість відповідачів надавати матеріальну допомогу, прийшов до висновку, що ОСОБА_2 потребує матеріального утримання від своїх дітей, а тому враховуючи, що повнолітні діти несуть обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з відповідачів на утримання непрацездатної матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі по 1/10 частині всіх видів доходу (заробітку) платників аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 18 жовтня 2018 року і довічно.

В частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 аліментів на утримання непрацездатної матері рішення суду апелянтом не оскаржена, тому колегією суддів не перевіряється.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що її мати ОСОБА_2 з самого дитинства не займалась вихованням ОСОБА_1 та утриманням, постійно ухилялась від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується показаннями свідків. Крім того, апелянт зазначає, що позивач вела аморальний спосіб життя і вихованням дітей не займалась зовсім. Однак, ОСОБА_1 вказує, що суд зазначені обставини не взяв до уваги та зробив хибні висновки, що з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання непрацездатної матері.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Згідно довідки виданої Управлінням ПФУ Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №1353 від 10 серпня 2018 року розмір щомісячної пенсії ОСОБА_2 складає 1461,71 грн., сукупний дохід з лютого 2018 року по липень 2018 року складає 8764 грн. 26 коп.

Встановивши, що ОСОБА_2 є непрацездатною за віком та інвалідом 3-ї групи загального захворювання, та є особою, що потребує матеріальної допомоги, яку відповідач по справі не надає, врахувавши відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України для звільнення останньої від обов`язку утримувати свою матір, врахувавши розмір пенсії ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі по 1/10 частині всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 18 жовтня 2018 року і довічно.

Безпідставними є доводи апелянта щодо ухилення ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та ведення нею аморального способу життя, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів апелянт не надала ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, та не спростувала надані позивачкою докази належного виконання батьківських обов`язків.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на свідчення свідків для даної категорії справ не достатньо, зокрема, рішення суду не може ґрунтуватись лише на одних показах свідків, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Також, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, зокрема, характеристикою на ім`я ОСОБА_2 , виданої Обухівською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області №200 від 05 березня 2019 року, та характеристикою на ім`я ОСОБА_2 , виданої Квартальним комітетом територіального округу смт. Обухівка №10 від 04 квітня 2018 року, згідно яких встановлено, що ОСОБА_2 проживала разом з дітьми ОСОБА_1 , 1979 р.н. та ОСОБА_5 , 1988 р.н., двоє старших дітей проживали разом з бабусею; підробляла по найму; на обліку не перебувала, алкогольними напоями не зловживала; вела нормальний спосіб життя; з сусідами не конфліктувала; регулярно відвідувала школу та має подяку зі школи та училища; в житті дітей приймала активну участь.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення в оскаржуваній частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова