Справа № 357/2476/19
У Х В А Л А

11.03.2019 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 втретє звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеною заявою, мотивуючи тим, що 10.10.2000 року помер її батько ОСОБА_4, який до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю), яка розташована в межах Озернянської сільської ради. Спадкоємцями першої черги за законом являється вона та її брат ОСОБА_2 Зазначає, що для оформлення спадкового майна їй необхідно встановити факт визнання батьківства, так як у свідоцтві про її народження відсутній запит про батька. На час її народження, мати ОСОБА_5 перебувала в цивільному шлюбі з батьком, а зареєстрували шлюб 31.09.1976 року. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт, що померлий 10.10.2000 року ОСОБА_4 являвся батьком заявниці та визнав батьківство по відношенню до неї.

Вирішуючи питання про те, чи відповідає подана заява вимогам закону, суд вказує на таке.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, суд звертає увагу заявниці, що звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Відповідно до п.3 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до ч.3,4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Подана заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Всі відомі заявнику відомості подана заява не містить. В заяві не зазначено ідентифікаційний код заявника та не вказано відповідні відомості про заінтересовану особу.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

ОСОБА_3 не підтверджує відповідність копій свідоцтва про її народження серії І-ОК № 393489 оригіналу, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, чим не дотрималась вимог ч.5 ст.95 ЦПК України. Інші додатки до заяви також не містять дати засвідчення.

Заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи, що суперечить п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Суд враховує, що статтями 18, 19 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», який діяв до 1 липня 2010 року, було передбачено, що реєстрації підлягають народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені, по батькові.

Як розяснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.1995 року суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України заявниці ОСОБА_3, остання народилась 15 лютого 1963 року, тобто до прийняття Сімейного Кодексу України, однак у своїй заяві остання не зазначає жодного посилання на норми Кодексу про шлюб та сім'ю.

Заявницею не додано до заяви жодних доказів на підтвердження викладених нею обставин про проживання її матері з померлим ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу до 31.08.1976 року. Спільне утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявниці документально не підтверджено. Ведення спільного господарства матірю заявниці та особою, щодо якого встановлюється факт батьківства, до народження дитини, чи докази, що з достовірністю підтверджують факт батьківства, до заяви не додано.

Суд звертає увагу ОСОБА_3 на те, що в якості доказів до заяви про встановлення факту батьківства можна надавати такі документи: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб, в тому числі довідки з місця проживання та про склад сімї, тощо.

Заявниця у своїй заяві посилається на довідку, видану Озернянською сільською радою №1425 від 17.10.2018, яка підтверджує, що її матір ОСОБА_5 до дня смерті проживала і була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, що не має юридичного значення та жодним чином не підтверджує викладені у заяві про встановлення факту обставини.

Юридичні факти, справи про встановлення яких розглядає суд визначені у ст.315 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

ОСОБА_3 вказує, що встановлення відповідного юридичного факту необхідно їй для реалізації спадкових прав щодо майна померлого ОСОБА_4, який залишив спадкове майно у виді земельної частки (паю), яка розташована в межах Озернянської сільської ради. Жодного доказу на підтвердження того, що зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_4 суду не надано, як і не підтверджено, що у нього є будь-яке інше майно, яке може бути успадковано заявницею. За таких обставин, заявниця не підтвердила, що встановлення зазначеного юридичного факту має для неї юридичне значення.

Саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. Саме такої правової позиції притримується Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2018 року, провадження № 61-31142 св 18.

За таких обставин, заявниці слід виправити виявлені недоліки у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

ОСОБА_3 вже зверталась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із аналогічною заявою (справа №357/13068/18), яка була залишена без руху з аналогічних підстав, а в подальшому повернута. В ухвалі від 12.11.2018 року про залишення заяви без руху, суд розяснював ОСОБА_3 недоліки її заяви та рекомендував звернутись за правовою допомогою адвоката. Разом з тим, ОСОБА_3 належних висновків не зробила, повторно звернулась до суду з аналогічною заявою, яка за формою та змістом є аналогічною тій, яка містить у справі №357/13068/18.

Суд звертає увагу ОСОБА_3, що ефективність судового захисту залежить не лише від досконалої процедури розгляду справ, а й від поведінки сторін та їх представників, добросовісного здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків.

За зловживання процесуальними правами передбачена відповідальність. Так, відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У звязку з викладеним, ОСОБА_3 слід виправити виявлені недоліки заяви та утримуватись від зловживань процесуальними правами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_6