Справа № 477/2054/18Суддя суду першої інстанції Семенова Л.М.
Провадження № 22-ц/812/449/19Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року, постановлену суддею Семеновою Л.М. в приміщені цього суду, про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, ухваленого за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 14 червня 2018 року в загальному розмірі 140 000 грн.

11 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій також посилався на те, що заочне рішення отримав 13 грудня 2018 року. Останнім днем строку на оскарження було 01 січня 2019 року, проте у нього було сім добових змін в грудні. У зв'язку з чим він просить суд із 20 днів, що передбачені на оскарження заочного рішення відняти сім днів і врахувати як поважні причини пропуску строку. Також просив врахувати важко хворого батька, малолітню дитину та не працюючу хвору дружину.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення дійшов висновку, що відповідач пропустив процесуальний строк на звернення до суду з такою заявою, а клопотання про поновлення такого строку до суду не надходило.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу місцевого суду та направити вказану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що місцевим судом не було взято до уваги, що він просив суд врахувати певні обставини, як поважні причини пропуску строку, проте суд цим обставинам оцінку не надав.

У відзиві ОСОБА_5, від імені якого діє представник ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги не визнав, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою. При цьому зауважив, що відповідач повинен оскаржувати заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ч. 4 ст. 287 ЦПК України, оскільки його заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи 30 листопада 2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалення районним судом заочного рішення було обумовлено тим, що судові повістки про виклик до суду, адресовані ОСОБА_4 за місцем реєстрації його проживання, поверталися до суду з поміткою на поштовому повідомленні «за закінченням терміну зберігання».

30 листопада 2018 року копію вказаного судового рішення було направлено відповідачу ОСОБА_4 на адресу, яка є зареєстрованим місцем проживання останнього та адресою, що була вказана в договорі позики. Копію зазначеного рішення відповідач отримав 13 грудня 2018 року.

Особливості заочного розгляду справи викладені в Главі 11 ЦПК України.

Зокрема, за приписами ч. 2 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду (ч. 3 ст. 284 ЦПК України).

Строк для подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

11 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, де зазначив причини пропуску строку звернення до суду з такою заявою та просив суд визнати ці причини поважними.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_4 без розгляду з підстав відсутності клопотання заявника про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, послався при цьому на положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, ст. 127 ЦПК України містить загальні положення щодо процесуальних строків, а приписи ст. 284 ЦПК України визначають саме вирішення питання щодо процесуальних строків при оскарженні заочного рішення.

Водночас ні норми ч. 1 ст. 127 ЦПК України, ні ст. 284 ЦПК України не вимагають від учасника справи при подачі заяви про перегляд заочного рішення окремо заявляти клопотання про поновлення строку на звернення до суду з такою заявою.

Відповідач ОСОБА_4 при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення зазначив причини пропуску строку на звернення до суду з такою заявою та просив визнати їх поважними, а тому на переконання колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно визнав відсутність заявленого ОСОБА_4 клопотання про поновлення строку та залишив заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення без розгляду, не давши відповідну оцінку зазначеним в заяві відповідача причинам пропуску строку та не прийнявши відповідного рішення щодо поновлення процесуального строку або відмову в його поновленні.

До такого висновку апеляційний суд дійшов урахуванням ст. 55 Конституції України, за якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а практика застосування Європейским судом з прав людини ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожній фізичний або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такій спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 2, 7 та 11 Конвенції» Україна є учасником конвенції, а відтак повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому колегія суддів не може погодитися з доводами відзиву представника ОСОБА_5, що відповідач повинен оскаржувати заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ч. 4 ст. 287 ЦПК України, оскільки його заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення з огляду на таке.

Положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України передбачають у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Між тим за матеріалами справи суд першої інстанції ухвалою від 15 січня 2019 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишив без розгляду, а тому застосування у цьому випадку ч. 4 ст. 287 ЦПК України є недоречним.

Водночас відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду, а відтак відповідачем не порушено процесуальний порядок щодо оскарження ухвали суду першої інстанції від 15 січня 2019 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права відповідача на доступ до правосуддя, а відтак ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 січня 2019 року скасувати, а справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів, обчислюючи цей строк, з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року