Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/103/19

Провадження №2/377/95/19

19 березня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ахутіної А.А., за відсутності учасників справи, розглядаючи у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 50.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 50. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Нормальні сімейні стосунки у сторін не склалися в силу психологічної несумісності характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права і обов'язки, в тому числі і на виховання дітей. Вже декілька років, як вони втратили почуття один до одного, живуть хоч і в одній квартирі, але як чужі люди. Особливо це стало відчутно в останні два роки, коли позивач з відповідачем взагалі стали жити в різних кімнатах. Спільне господарство не ведеться, в кожного утворився окремий бюджет. Між сторонами стали постійно виникати сварки, які часто відбувалися на очах дітей, що негативним чином впливає на їх виховання. Жоден з них не виявив бажання поновити сімейні стосунки, вони свідомо прийшли до такого кроку як офіційне розлучення, і вважають, що так буде краще для них обох та їх дітей. Термін для примирення просила не надавати.

У підготовче засідання позивач та відповідач не зявилися.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та розірвання шлюбу.

Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, 09 червня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №50. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач, мати позивачка, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися в силу психологічної несумісності характерів. Як виявилося з часом, в кожного з них різні погляди на сімейне життя, подружні права і обов'язки, в тому числі і на виховання дітей. Вже декілька років, як вони втратили почуття один до одного.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сімї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає.

У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище «ЖИРЯКОВА».

За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384 гривні 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 50.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ЖИРЯКОВА.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 384 гривні 20 копійок.

Управлінню державної казначейської служби України в м. Славутичі Київської області повернути ОСОБА_1 - 384 гривні 20 копійок сплаченого судового збору при поданні позову згідно копії квитанції №15 від 11.02.2019 року, оригінал якої зберігається в матеріалах даної цивільної справи № 377/103/19, провадження № 2/377/95/19.

Копію рішення направити сторонам для ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Т. О. Малишенко