Справа № 150/19/19
Провадження № 22-ц/801/1921/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуСправа № 150/19/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Денишенко Т.О., Сала Т.Б.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи :

позивач : правонаступник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Суперсона С.П. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

В с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку. Просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №621917, площею 1,9720 га, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер :05:003:0043, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.08.2011 року та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначену земельну ділянку. Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій за життя належала зазначена земельна ділянка. Заповітом від 14.06.1989 року, ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_1 , який у 2018 році звернувся до державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса від 17.08.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, з посиланням на те, що вказана земельна ділянка згідно державного акту на землю серії ВН №24071048 належить ОСОБА_1 . Зазначений державний акт було видано на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.08.2011 року у справі №2-577/11. Проте, на звернення до Ямпільського районного суду Вінницької області, позивачу було надано відповідь про те, що в провадженні суду справа за №2-577/11 за позовом ОСОБА_1 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на Державний акт на право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом не перебувала і рішення від 03.08.2011 року у цій справі не ухвалювалось.

17.05.2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про відмову від позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 17.05.2019 року ОСОБА_1 замінено на його правонаступника ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача.

Заочним рішенням Чернівецького районного суду від 17 травня 2019 року позов задоволено, визнано недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Чернівецького районного суду від 19 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення повернуто заявнику у зв`язку з не усуненням недоліків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення. Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порушення прав позивача не відбулось, оскільки позивач з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3 жодного разу за захистом своїх прав до суду не звертався та не підтвердив жодними належними та допустимими доказами, що покійна ОСОБА_3 є його матір`ю, була громадянкою України і мала право на отримання земельної ділянки під час розпаювання земель.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання Вінницького апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно вимог частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст .367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб ,що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №24071048, належала земельна ділянка, площею 1,97 га, кадастровий номер :05:003:0043, що розташована на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заповітом від 14.06.1989 року, посвідченим секретарем виконкому Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області Ступак М.В. та внесеним до спадкового реєстру за №18, ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Станом на час розгляду справи судом даний заповіт не відмінено та не скасовано.

У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори №727/02-31 від 17.08.2018 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено через те, що вказана земельна ділянка належить ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №621917 від 13.06.2012 року, який було видано на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.08.2011 року у справі №2-577/11 за позовом ОСОБА_1 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на Державний акт на право власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Згідно відповіді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.09.2018 року №5-2/227/1862, справа за №2-577/11 за позовом ОСОБА_1 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на Державний акт на право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом у провадженні суду не перебувала і рішення від 03.08.2011 року у ній не виносилось. Учасниками у справі під №2-577/11 є інші фізичні особи з іншим предметом спору.

Окрім того, встановлено, що ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.03.2011 року відмовлено у відкритті провадження у справі №2-237/11 за позовом ОСОБА_1 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на державний акт на право власності на землю в порядку спадкування за заповітом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, як єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом, що на час розгляду справи не відмінений та не скасований, було в повній мірі доведено належними та допустимими доказами відсутність правових підстав для видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №621917, оскільки рішення Ямпільського районного суду, що являлось підставою для його видачі, фактично і юридично не існує.

Однак, в повній мірі з таким висновком погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього, допустивши порушення норм матеріального і процесуального права.

Звернувшись до суду з позовом про визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку, позивач зазначив, що його суб`єктивне право на земельну ділянку є порушеним державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №621917, що виданий ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Зі змісту ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції не з`ясував, а позивач не довів наявності порушення його прав, свобод або інтересів на момент звернення до суду.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року ( в ред. чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Порядок прийняття спадщини та дії, що свідчать про її прийняття визначались статтями 548-549 ЦК УРСР 1963 року (зі змінами, в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) відповідно до яких, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Аналогічна норма міститься і у ЦК України 2004 року. Так, згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не надав суду належних та допустимих доказів прийняття спадщини, а саме того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву про прийняття спадщини у передбачений законодавством шестимісячний строк. Окрім того, позивач не надав доказів і того, що йому продовжили строк чи визначили додатковий строк для прийняття спадщини, що давали б підстави вважати його права порушеними оскаржуваним державним актом. Сама по собі наявність на його ім`я заповіту ОСОБА_3 від 14.06.1989 року не свідчить про порушення відповідачем його прав та необхідності їх захисту без наявності фактів прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 у 2000 році чи можливості її прийняття на час зверення до суду з позовом.

Відтак, під час розгляду справи суд першої інстанції не дослідив належним чином прийняття ОСОБА_1 спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , не встановив того, що ОСОБА_1 фактично не виявляв бажання прийняти спадщину протягом 18 років.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене і те, що позивач не довів свої позовні вимоги належними і допустимими доказами, а суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин справи та невідповідність їм висновків суду, порушив норми процесуального права ,рішення суду в силу ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року задовольнити.

Заочне рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Стягнути з правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 2305,02 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в частині оскарження рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Копаничук С.Г.

Судді: Денишенко Т.О.

Сало Т.Б.