РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20.05.2009 р. та до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 500 грн., щомісячно. Розмір сплачуваних аліментів не дозволяє їй в повній мірі забезпечити повноцінне утримання дитини, останній відмовляється в добровільному порядку надавати допомогу на утримання доньки. Позивачка просила змінити розмір аліментів і стягувати з відповідача аліменти в розмірі одного прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, писилаючись на те, що матеріальний стан відповідача покращився та останній може сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У відзиві представник відповідача зазначив, що вимоги позивача не визнає та просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки твердження позивача про те, що остання несе додаткові витрати за відвідування дитиною секцій та лікування за 2016 р. на думку відповідача не є підставою для збільшення розміру аліментів. Окрім того представник вказує про порушення ч. 4 ст. 181 СК України, позаяк позовна вимога про стягнення аліментів в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не виражена ні у твердій грошовій сумі, а ні у частці від доходу.

Відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки, бо на утриманні є інша дитина, а також непрацездатний батько ОСОБА_5, на утримання якого він надає матеріальну допомогу, дана обставина відома позивачу. Просив відмовити позивачці у вимозі, щодо стягнення 8000 грн. за надання правової допомоги адвокатом, як вбачається з договору №52/18 від 30.10.2018 року клієнт взяла на себе зобов'язання оплатити послуги адвоката в вказаній сумі по трьом справам та відповідно до розрахунку від 04.12.2018 року сторонами погоджено гонорар за представництво у справі №295/13060/18, а вимога про стягнення витрат заявлена у справі №295/16691/18.

На підставі вище викладеного просив відмовити у задоволені позовних вимог та стягнути з ОСОБА_2 понесені ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Позивач не скористався свої правом на подання відзиву на відзив.

В останнє судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача ОСОБА_6 надіслав на адресу суду заяву про прийняття додаткового розрахунку витрат за надання правової допомоги та в остаточному варіанті просив стягнути 9800 грн. відповідно до договору від 30.10.2018 р. №52/18. Просив провести розгляду справи без участі позивача.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, від його представника також надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами 20.09.2003 р. зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції. Даний шлюб був відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01.06.2009 року був розірваний (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася у місті Житомирі, батько: ОСОБА_3, мати: ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виданого Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 02.08.2018 р.№ 01-14/10435, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрвана за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2009 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20.05.2009 р. та до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 500 грн., щомісячно.

На підтвердження покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_3 на адвокатський запит ОСОБА_6, МВС України повідомило, що ОСОБА_3, має у своїй власності три легкових автомобілі відповідно до реєстру транспортних засобів МВС України станом на 15.11.2018 р., (а.с. 11)

Натомість позивач несе витрати на утримання і розвиток доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н., а саме за відвідування танцювального гуртку «Varshalex», що підтверджується довідкою від 20.11.2018 р. (а.с. 12), окрім того в період з 2015-2016 років дитині було здійснено стоматологічне лікування відповідно до виписки з медичної карти від 20.11.2018 р.

У відповідності з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Разом з тим, у відповідності з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Цей економічний показник визначає щомісячну вартісну величину достатності для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У зв'язку з викладеним, суд вважає що розмір аліментів визначений судом раніше, підлягає збільшенню, оскільки він не відповідає інтересам дитини.

З досліджених судом матеріалів справи, встановлено, що відповідач є батьком дитини і відповідно до законодавства повинен надавати кошти на утримання дитини, яка знаходиться на вихованні матері, враховуючи, що матеріальний стан відповідача після прийняття рішення суду про стягнення аліментів з 2009 року покращився, що вбачається з витягу Реєстру транспортних засобів МВС України від 15.11.2018 р. За останнім в період з 30.01.2014 р., 13.02.2016 р., та 07.09.2017 р. зареєстровано три автомобілі (а.с. 11).

Суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача та стягувати на користь позивача аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і досягнення нею повноліття, оскільки покращився матеріальний стан відповідача та з дати присудження пройшло близько 10 років.

При цьому, судом враховується що мати і батько в рівних частках зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, види судових витрат:

1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно норм ст. 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу, встановлено, що:

1. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Стороною позивача на підтвердження надання позивачу правничої допомоги на суму 9800 грн., надано Договорів про надання професійної правничої допомоги №52/18 від 30.10.2018 р., з якого вбачається розмір гонорару 8000 грн., а також надано квитанція на суму 8000 грн. від 30.10.2018 р. /а.с. 25/, копія книги обліку доходів і витрат адвоката ОСОБА_6 про загальну суму доходу від 30.10.2018 р. отримано 8000 грн. /а.с. 26-27/.

З матеріалів справи вбачається що вищевказаним договором про надання професійної правничої допомоги №52/18 від 30.10.2018 р., позивач взяла на себе зобов'язання оплатити послуги адвоката в розмірі 8000 грн. за представництво у справі: про звільнення від боргу по аліментам, стягнення аліментів та стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов'язань.

Відповідно до розрахунку від 04.12.2018 року сторонами погоджено гонорар за представництво у справі №295/13060/18, а вимога про стягнення витрат заявлена у справі №295/16691/18.

З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не конкретизовано який обсяг робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом було здійснено саме по даній справі №295/16691/18 та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окрім того, у відзиві представника відповідача ОСОБА_7 просив стягнути з позивача понесені відповідачем ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Однак, суд не вбачає підстав щодо задоволення вимоги представника відповідача ОСОБА_7, оскільки надана квитанція №б/н від 22.12.2018 року /а.с. 54/ не є належним доказом щодо підтвердження сплати послуг на надання правничої допомоги.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191,192 Сімейного кодексу України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд -

Ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів що стягуються з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Житомира, за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2009 року на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Житомира, на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н., в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду і досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704,80 грн., що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2).

Суддя: Слюсарчук Н.Ф.