Троїцький районний суд Луганської області
Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/91/19
Провадження №2-к/433/1/19
У Х В А Л А

Іменем України

20.03.2019 року смт Троїцьке

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Яковлєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Троїцьке клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Богучарського районного суду Воронезької області у цивільній справі за позовом Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області до ОСОБА_1 про спонукання до продажу земельної ділянки на торгах,

В С Т А Н О В И В:

До Троїцького районного суду Луганської області з Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшло клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Богучарського районного суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області до ОСОБА_1 про спонукання до продажу земельної ділянки на торгах.

На виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України судом 23 січня 2019 повідомлено ОСОБА_1 про надходження зазначеного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

В передбачений ч. 1 ст. 467 ЦПК України строк від ОСОБА_1 до суду письмових заперечень на клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення російського суду не надходило.

Ухвалою суду від 25 лютого 2019 клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області про визнання та дозвіл примусового виконання на території України рішення Богучарського районного суду Воронезької області від 27 жовтня 2016 призначено до судового розгляду на 20.03.2019.

ОСОБА_1 20.03.2019 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно повідомлялась у встановленому законом порядку через офіційний веб-портал «Судова влада України».

За вимогами ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не порушено питання про перенесення його розгляду.

Питань про перенесення розгляду даного клопотання до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути клопотання без участі ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст.467 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду, регулюються гл. 1 розд. ІХ ЦПК України, розділом V Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 року зі змінами, внесеними наказом № 29/5/2 від 11 січня 2016 року (далі - Інструкція) з урахуванням умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є Україна і Російська Федерація, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, (далі Конвенція) Україна взяла на себе зобовязання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.

Частиною 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Судом встановлено, що рішенням Богучарського районного суду Воронезької області від 16.10.2016, яке згідно довідки набрало законної сили 21 грудня 2016 року та на території Російської Федерації не виконувалось, зобовязано ОСОБА_1 до продажу земельної ділянки шляхом спонукання її виставити частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 36:03:540013:19, розташовану за адресою: Воронезька область, Богучарський район, з заходу примикає до балки Развилки (а.с.4-6, 10-11).

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» (далі Постанова) зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли: згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення, воно не набрало законної сили, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набрання законної сили; відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд; у справі між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав на території Договірної Сторони, де має бути визнано й виконано рішення, вже було постановлено рішення, що набрало законної сили, або установою цієї Договірної Сторони раніше було порушено провадження, або ж є визнане рішення суду третьої держави; згідно з положеннями даного міжнародного договору, а в не передбачених ним випадках згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано й виконано, справа належить до виключної компетенції її установи, спір вирішено не компетентним судом; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі про договірну підсудність; закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

У п. 15 Постанови роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Як вбачається з рішення Богучарського районного суду Воронезької області від 27.10.2016, відповідач ОСОБА_1.в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином, із заявою про розгляд справи за її відсутності не зверталась.

Також з рішення вбачається, що суду було відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 є іноземним громадянином та має зареєстроване місце проживання за адресою: Україна, Луганська область, м. Луганськ, вул.Волкова, б. 8, кв. 240.

Відповідно з довідкою, доданою до матеріалів клопотання, відповідач ОСОБА_1 своєчасно та в належній формі повідомлялась про час та місце судового засідання по справі, їй направлялась позовна заява з доданими документами та судова повістка. Однак лист адресату доставлений не був, так як повернувся із країни отримувача - України з відміткою - посилання на Циркулярний лист Всесвітнього поштового союзу №7 від 19.01.2015 року, згідно якого "Укрпошта" з 19.05.2015 року не приймає поштові відправлення призначенням у населені пункти Донецької та Луганської областей. На підставі вищевказаного Циркуляру також повернулась на адресу суду направлена ОСОБА_1 копія рішення суду (а.с.12).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, їх вручення.

Згідно зі статтями 10, 11 Конвенції, запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані її мовою або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти. Вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність належного повідомлення відповідача у справі через головні територіальні управління юстиції, або дипломатичними каналами відповідно до норм Конвенції, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином іншої держави та має постійне місце реєстрації на території України, про що було відомо Богучарському районному суду Воронезької області.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до п. б ст.55 Конвенції, у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не була присутньою при ухваленні рішення Богучарським районним судом Воронезької області від 27.10.2016 у звязку з тим, що вона не була повідомлена про розгляд справи, та в матеріалах справи відсутні відомості про її належне повідомлення щодо часу та місця розгляду справи, доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_1 на території України не предявлялося, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 53, 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах держав членів СНД від 22.01.1993, ст. ст.260-261, 352, 354, 467, п. 2 ч. 2 ст. 468, ст. 469 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Богучарського районного суду Воронезької області у цивільній справі за позовом Департаменту майнових та земельних відносин Воронезької області до ОСОБА_1 про спонукання до продажу земельної ділянки на торгах відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) до Луганського апеляційного суду через Троїцький районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.І.Суський