Дата документу 19.03.2019 Справа № 333/2070/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2070/18 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/179/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна Вадима Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МетаБанк»,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М., стягувач: ПАТ «МетаБанк».

В обґрунтування вимог зазначила, що на виконанні Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження №52480551 з примусового виконання виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А.

Згідно з п.1.1 кредитного договору від 09.08.2007 р. №16А, позичальнику ОСОБА_3 банком було видано кредитні кошти в іноземній валюті - 48 710,00 дол. США.

З метою виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 25.01.2008 року між ПАТ «МетаБанк» та нею було укладено договір іпотеки №103, предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею 65,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить їй на праві власності та є єдиним житлом.

23.10.2017 року на адресу виконавчої служби нею було направлено заяву про недопущення порушень прав боржника при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валютні, в якій, зокрема, було зазначено про заборону звертати стягнення на будь-яке майно боржника, окрім предмета іпотеки за валютним кредитом.

12.04.2018 року державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Лаврухіним В.М. в порушення вимог закону було складено акт опису та арешту майна АСВП №55907778, яке знаходилося в кіоску НОМЕР_1 ринку «Південний» в АДРЕСА_2, та не взято до уваги, що вона не є власником вказаного майна.

Постанова про опис та арешт майна боржника складена не особисто державним виконавцем, зокрема арк. 4-16 постанови складені та написані не державним виконавцем Лаврухіним В.М., а іншою особою.

На підставі зазначеного просила:

- визнати незаконними дії державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. щодо: складання акту №55907778 від 12.04.2018 року; винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника №55907778 від 12.04.2018 року при виконанні виконавчого листа №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 р. по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А,

- визнати незаконними та скасувати: акт державного виконавця №55907778 від 12.04.2018 р., постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника №55907778 від 12.04.2018 р.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. щодо складання акту державного виконавця ВП №55907778 від 12.04.2018 року та винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року під час здійснення виконавчого провадження ВП №55907778, відкритого за виконавчим листом №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 року - неправомірними.

Зобов'язано державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М., або іншого державного виконавця, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження ВП №55907778, відкрите за виконавчим листом №333/8376/15-ц, виданого на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути ОСОБА_3 вилучене 12.04.2018 року у кіоску НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «МетаБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність належності арештованого майна іншій особі, помилковість висновку про допущення державним виконавцем порушень при складанні постанови від 12.04.2018 року, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні скарги.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що державний виконавець належним чином не перевірив власника вилученого товару, доводи апеляційної скарги недоведені, зобов'язання повернути їй майно є достатньою мірою для усунення встановленого судом порушення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону обов'язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст. 3 якого примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

За приписами ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

*проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

*накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

*накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

*застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арени майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.08.2007 р. №16А стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитом в розмірі: 5 281 доларів 55 центів США - заборгованість по простроченому процентам; 61 442,49 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання (т.1, а. с. 43).

01.03.2018 року виконавчий лист щодо ОСОБА_3, виданий на підставі вказаного рішення суду, повторно пред'явлений AT «МетаБанк» на виконання до Комунарського відділу ДВС м.Запоріжжя.

02 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 204 044,34 грн. боргу та надано строк для добровільного виконання терміном 7 днів (т.1, а.с.50).

02 березня 2018 року державним виконавцем за заявою стягувача винесено постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_3 в межах суми боргу з урахуванням суми виконавчого збору 224444,77 грн. (т.1, а.с.52).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» були надіслані запити до: Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України; Міністерства юстиції України, УДМС України у Запорізькій області, Держгеокадастру у Запорізькій області, Державній інспекції сільського господарства в Запорізькій області, Укрморрічінспекції, Національній комісії цінних паперів та фондового ринку, щодо надання інформації про: отримання пенсій; працевлаштування за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; наявність у боржника відкритих у банках рахунків; про наявність зареєстрованого за боржником майна (т.1, а.с.59-64) та отримано відповіді щодо відсутності інформації про: працевлаштування ОСОБА_3 за трудовими та цивільно-правовими угодами; наявність у боржника відкритих рахунків (т.2, а.с.83- 87).

Судом першої інстанції також встановлено, що 12.04.2018 року державним виконавцем Лаврухіним В.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. До проведення виконавчих дій були залучені державні виконавці - Алімова Є.А., Лаврова К.А., Нєдєльська О.Г., Стеблій Ю.В., Тимофєєва О.Г. Виконавчі дії проведені у присутності понятих відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_3 копію вказаної постанови отримала, про що свідчить її підпис (т.1, а.с. 68-85).

Того ж дня, Лаврухін В.М. склав акт опису та арешту майна боржника за участю понятих та в присутності державних виконавців: Алімової Є.А., Лаврової К.А., Нєдєльської О.Г., Стеблій Ю.В., Тимофєєвої О.Г., згідно якого було описано рухоме майно, що знаходилось у кіоску № 91 ринку Южний по вул. Новокузнецька,6 у м.Запоріжжі.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання заявника та її представника щодо порушення державним виконавцем Лаврухіним В.М. вимог підпункту 2 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у вказаній нормі Закону йдеться мова про неможливість примусового стягнення іншого майна у разі недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки), тоді як в даному випадку у ході виконання судового рішення про стягнення з боржниці заборгованості за кредитним договором не проводилась реалізація (переоцінка) предмета іпотеки за кредитним договором від 09.08.2007 року №16А.

Проте дійшовши висновку про неправомірність дій державного виконавця, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, складаючи акт опису та арешту майна від 12.04.2018 року, виходив з наявності наданих боржником: Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (т.2, а.с.88), Договору поставки №28 від 01 лютого 2018 року, відповідно до пункту 1.3 якого передбачено набуття ОСОБА_3 права власності на майно (яке описано та арештовано) з моменту підписання товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару (т.2, а.с.95-97), а також товарних накладних (т.2, а.с. 119-182).

Зазначений акт опису та арешту майна від 12.04.2018 року підписаний боржником ОСОБА_3 без заперечень (т.1, а.с. 67).

Матеріали справи не містять та заявницею ОСОБА_3 не надано доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції на підтвердження того, що вона зверталась до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій 12.04.2018 року.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про неправомірність дій державного виконавця при складанні акту опису та арешту майна 12.04.2018 року, оскільки зазначене майно не належить на праві власності боржниці ОСОБА_3, а лише передано їй на реалізацію, не врахував положення ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснення пункту 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 про те, що саме з позовом про визнання права власності на майно, на яке накладений арешт повинна звернутись особа, яка вважає, що зазначене майно належить їй, а не боржникові.

Щодо висновків суду першої інстанції про порушення державним виконавцем при складанні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме, що постанову про опис майна (коштів) боржника складено не особисто державним виконавцем, а іншою особою, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення в органах державної виконавчої служби можуть утворюватись виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України, за поданням начальника Комунарського відділу ДВС Чорноуса В.М. (т.1,а.с.66) було створено виконавчу групу, до складу якої входили державні виконавці Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, за участю яких державним виконавцем Ларухіним В.М. було складено постанову про опис та арешт майна(коштів) боржника від 12.04.2018 року, та про присутність яких було зазначено у даній постанові.

Крім того, зазначаючи в ухвалі від 03 серпня 2018 року про зобов'язання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна В.М. або іншого державного виконавця повернути ОСОБА_3 майно, вилучене 12.04.2018 року з кіоску НОМЕР_1, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №55907778 від 12.04.2018 року, суд вийшов за межі заявлених у скарзі вимог, оскільки скарга ОСОБА_3 на дії державного виконавця (т.1, а.с.1-2) таких вимог не містила.

З огляду на викладені обставини, ухвала суду першої інстанції згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна Вадима Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МетаБанк».

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лаврухіна Вадима Миколайовича, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: