Дата документу 28.11.2019 Справа № 334/6520/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3720/19 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Є.У.№ 334/6520/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення у сумі 28586,45 грн. за період з листопада 2012 по жовтень 2015, які надавалися на належне відповідачеві нежитлове приміщення XI літ. А-5, загальною площею 210,50 кв.м., розташоване в будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерн «МТМ» суму боргу за надання послуг з централізованого опалення в розмірі 28586,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог є недопустимими. Вважає, що судом не доведені ні факт надання послуг, ні об`єм таких послуг і їх вартість. Судом, на думку відповідача, порушені вимоги ст.257 ЦК України не застосовані строки позовної давності, хоча відповідач у своїх запереченнях проти позову просив про їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та відмовляючи в застосуванні строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того ОСОБА_1 як власник нежитлового приміщення та споживач теплової енергії зобов`язаний здійснювати оплату за неї, а тому вся заборгованість, яка утворилась за період з листопада 2012 по жовтень 2015 року, повинна бути сплачена. Факт надання послуг, їх кількість та якість, на думку суду, підтверджені належними і допустимими доказами.

Встановлено, що згідно пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району, який діє на підставі статуту здійснив постачання теплової енергії в нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_1 , власником якого, є ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26244789 від 28.05.2010 року (а.с. 14-18)

У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради (а.с. 32-38).

Опалювальний сезон 2012-2013 років у м. Запоріжжя розпочався з 26.10.2012 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 388 від 25.10.2012 року, а закінчився 03.04.2013 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 93 від 02.04.2013 року.

Опалювальний сезон 2013-2014 років у м. Запоріжжя розпочався з 05.10.2013 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 433 від 04.10.2013 року, а закінчився 08.04.2014 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 123 від 07.04.2015 року.

Опалювальний сезон 2014-2015 років у м. Запоріжжя розпочався з 23.10.2014 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 389 від 21.10.2014 року, а закінчився 13.04.2015 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 154 від 10.04.2015 року.

Опалювальний сезон 2015-2016 років у м. Запоріжжі розпочався з 11.10.2015 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №335р від Ж 10.2015 року.

Факт надання теплової енергії підтверджено актами обстеження, розрахунком теплового навантаження, актами передання теплової енергії та рахунками (а.с. 19-31, 40-80).

Відповідачем було спожито за період листопада 2012 року по жовтень 2015 року теплової енергії на загальну суму 28 576,45 грн., що підтверджується розрахунком суми основної заборгованості (а.с.39).

На адресу відповідача ОСОБА_1 06.11.2015 року Концерном «МТМ» направило несплачені рахунки за спожиту теплову енергію, також зазначено, що станом на 31.10.2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 28 576,45 грн., яку необхідно сплатити протягом семи днів, факт відправлення цього листа підтверджується поштовою квитанцією від 06.112015 р. № 55 (а.с. 80-81).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, місцева (розподільча) теплова мережа це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з положеннями ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу. Система централізованого теплопостачання це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача.

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 162 Житлового кодексу України, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633 IV, споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання.

Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію.

З придбанням у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Транзитні прямі та зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлові підвальні приміщення відповідача відноситься до внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Через трубопроводи прямого та зворотного току теплоносія, які встановлені у вказаних нежитлових приміщеннях здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як власник нежитлового приміщення та відповідно споживач теплової енергії, повинен здійснювати оплату за неї є також вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази на підтвердження факту надання комунальних послуг є неналежними, не заслуговують на увагу. За формою і змістом надані позивачем письмові докази відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України.

Доказів на підтвердження доводів про те, що послуги з теплопостачання до нежитлового приміщення споживачеві не надавалися або надавалися у меншому обсязі, останній суду не надав.

Дійшовши обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 є споживачем теплової енергії і зобов`язаний оплатити отримані послуги незалежно від того, чи укладався між сторонами договір про теплопостачання, чи ні, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи відповідача про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» 17.02.2016 року звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу. 18.02.2016 року ухвалою суду було видано наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у сумі 28 576 грн. 45 коп. Проте, ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу, яка 02.12.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя була задоволена та судовий наказ був скасований.

Аналіз вказаного свідчить про те, що після скасування судового наказу Концерн «МТМ» міг звернутись до суду із вимогами про стягнення боргу, однак в межах строків, встановлених статтею 257 ЦК України.

Тобто, строк позовної давності стосовно заявлених вимог Концерном «МТМ» до ОСОБА_1 за період з листопада 2012 року по грудень 2012 року включно сплив у грудні 2015 року, отже і вимога позивача про видачу чудового наказу, заявлена у лютому 2016, також була заявлена з пропуском встановленого ст. 257 ЦК строку позовної давності, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції у відповідності до норм ст.376 ЦПК України підлягає зміні, з відповідача на користь Концерну підлягає стягненню заборгованість за теплопостачання за період із січня 2013 по жовтень 2015 у загальному розмірі 25 651, 52 грн.

Інші доводи апеляційної скарги по своїй суті вже були предметом розгляду цивільної справи, а під час їх перевірки в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у цій справі змінити.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Концерну «Міеькі теплові мережі», (, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) суму боргу за надання послуг з централізованого опалення за період з січня 2013 по жовтень 2015 року у розмірі 25 651, 52 гривні (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 52 коп.).

В іншій частині позовних вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: Судді: