ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №588/357/19

Номер провадження 22-ц/816/5291/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 вересня 2019 року в складі судді Линник О.С., ухваленого в м. Тростянець, повний текст якого складений 24 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 16 грудня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначав, що оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 17 лютого 2019 року утворився борг на загальну суму 35784 грн 19 коп., з яких: 1247 грн 52 коп. заборгованість за кредитом; 32256 грн 47 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штраф (фіксована частина), 1680 грн 20 коп. штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, у зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості по кредиту, позивач уточнив вимоги щодо відшкодування відповідачем судового збору у тій частині, що частина боргу вже погашена та надав виписку по рахунку. Також позивач наголосив, що з виписки щодо сплати відповідачем заборгованості вбачається, що її сплачено на загальну суму 5000 грн., з якої позивачем було направлено на погашення судового збору 1921 грн, штрафу від суми позову 1680 грн 20 коп., штрафу (фіксована частина 500 грн) та на погашення загальної суми заборгованості 898 грн 80 коп. У зв`язку із зазначеним, станом на 16 червня 2019 року загальна сума заборгованості складає 36198 грн 04 коп. (а.с. 82, 84-87).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував обставин того, що за положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України кредитний договір є двостороннім та платним правочином, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків. Відтак, позичальник, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому, як вважає банк, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення кредитного договору. Також, на думку позивача, оскільки відповідач не оспорював факт укладання чи не укладення кредитного договору, розрахунок заборгованості не спростував та, відповідно, виконання умов договору належним чином також, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, тому суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на дотримання судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 9).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладання та згодний з його умовами, а також погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 10, 11-34).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 лютого 2019 року становила 35784 грн 19 коп. і складалась із: заборгованості за кредитом 1247 грн 52 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 32256 грн 47 коп.; заборгованості за пенею та комісією 100 грн; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається із: 500 грн штраф (фіксована частина), 1680 грн 20 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 7-8).

Відповідно до квитанції Тростянецького відділення Сумської філії АТ КБ «ПриватБанк» від 17 квітня 2019 року з метою погашення заборгованості за отриманим кредитом відповідач ОСОБА_1 під час розгляду даної справи в суді першої інстанції сплатив 5000 грн (а.с. 71).

У зв`язку із зазначеним, позивач уточнив позовні вимоги, надавши виписку по кредитній картці ОСОБА_1 за період з 16 грудня 2013 року по 16 червня 2019 року, з якої убачається, що сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості кошти у сумі 5000 грн були спрямовані банком на погашення судового збору у сумі 1921 грн, штрафу від суми позову 1680 грн 20 коп., штрафу (фіксованої частини 500 грн) та на погашення загальної суми заборгованості 898 грн 80 коп. Таким чином, згідно з вимогами позивача заборгованість ОСОБА_1 станом на 16 червня 2019 року складає 36198 грн 04 коп. (а.с. 84-87).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також, установивши, що фактично отримані за договором і використані позичальником кошти в добровільному порядку були повернуті АТ КБ «ПриватБанк», так як відповідач, сплативши 17 квітня 2019 року кошти з метою погашення заборгованості за отриманим кредитом у сумі 5000 грн, тим самим, погасив заборгованість за тілом кредиту у сумі 1247 грн 52 коп., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Також, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 16 грудня 2013 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, отримуючи 16 грудня 2013 року кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 березня 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із зазначеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що в силу вимог частини 1 статті 1048 ЦК України кредитний договір є оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків, так як позивач не довів належними і допустимими доказами факту встановлення сторонами умовами кредитного договору розміру як процентної ставки, так і неустойки у вигляді пені і штрафів.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1247 грн 52 коп., а до доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відноситься критично, так як матеріалами справи доведено, що відповідач 17 квітня 2019 року погасив заборгованість за кредитом у сумі 5000 грн. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що із вказаної суми банк самовільно спрямував кошти у сумі 1921 грн на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору при подачі даного позову, що є неправомірним, так як вказані витрати не відносяться до позовних вимог і підлягають компенсації за наслідками розгляду спору по суті. Крім того, решту коштів із сплаченої відповідачем суми банк спрямував на погашення заборгованості за штрафами у сумі 500 грн та 1680 грн 20 коп., а на погашення заборгованості за тілом кредиту тільки 898 грн 80 коп., з чим суд першої інстанції також правомірно не погодився.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов