Справа № 592/4337/19
Провадження № 2-о/592/123/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Хитров Б.В. розглянувши матеріали до заяви ОСОБА_1, зацікавлена особа - Ковпаківський районний у місті Суми відділ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження в якій просить встановити, що її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 02.10.2010 року по національності німець. Встановити факт, що вона сама є по національності німкенею.

Крім того просить зобовязати зацікавлену особу внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначивши в графі національність німкеня та німець відповідно.

Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати свою національність. Проте вказана норма Закону не передбачає встановлення факту, що має юридичне значення, про який просить заявник.

Вважаю, що в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти щодо належності до певної національності. А вірним способом відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, може бути звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а у разі відмови - оскарження відмови в судовому порядку.

КЦС ВС в постанова від 01.02.2018 у справі № 760/19921/16-ц зазначив наступне.

Суд вказав, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобовязаний зясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі частини другої статті 122 ЦПК України в редакції 2004 року, або ж пункту першого ч.1 ст.186 ЦПК України в чинній редакції.

Також ВС звернув увагу на те, що чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. А згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Також ВС зазначив, що згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. А пунктом 2.13.2 Правил передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. ВС розяснив, що заявник не позбавлена права звернутися для вирішення питання про приналежність її до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису щодо її національності, а у разі відмови такого субєкта - оскаржити її в судовому порядку (постанова від 01.02.2018 у справі № 760/19921/16-ц).

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства вважаю за необхідним у відкриття провадження відмовити і розяснити особі, що звертається до суду її право на захист її прав та інтересів в порядку зазначеному вище.

Керуючись ст.186 ЦПК України, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Ковпаківський районний у місті Суми відділ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Розяснити особі, що звертається до суду її право на звернення до відповідних органів державної реєстрації цивільного стану та оскарження їх рішення в адміністративному суді в порядку зазначеному в мотивувальній частині ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б.В. Хитров