ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1994/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , про скасування рішень про передачу земельної ділянки у приватну власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і скасування запису про його реєстрацію за апеляційною скаргою Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Рада), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр), про скасування рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у приватну власність, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і скасування запису про його реєстрацію.

ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником 14/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Власником інших 11/25 частки цього домоволодіння був ОСОБА_4 , який помер декілька років тому. Рішенням Ради від 9 лютого 2012 року №3 їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для приватизації земельної ділянки площею 0,24 га, з яких 0,12 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,12 га - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за вказаною адресою загальною. Разом із тим, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №599746 від 23 жовтня 2006 року, виданого на підставі рішення Ради від 8 листопада 2003 року №5 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24, за ОСОБА_4 рахується присадибна земельна ділянка площею 0,23 га по АДРЕСА_1 . Рада незаконно передала всю земельну ділянку, яка закріплена за домоволодінням, у приватну власність ОСОБА_4 , чим позбавила позивачку права на приватизацію землі.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

- скасувати рішення Ради від 8 листопада 2003 року №5 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,23 га по АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення Ради від 9 лютого 2012 року №3 про надання дозволу їй на виготовлення технічної документації із землеустрою для приватизаціє земельної ділянки загальною площею 0,24 га, з яких 0,12 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,12 га - для ведення особистого селянського господарства, за цією ж адресою;

визнати державний акт серії ЯБ №599746 на право власності на земельну ділянку площею 0,23 га, виданий 23 жовтня 2006 року Радою на ім`я ОСОБА_4 , недійсним;

скасувати в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запис за №24 про реєстрацію цього державного акта на право власності на земельну ділянку.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд залучив до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача, а ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2019 року позов задоволено.

Скасовано рішення Ради від 8 листопада 2003 року №5 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,23 га та рішення Ради від 9 лютого 2012 року №3 про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки загальною площею 0,24 га по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт серії ЯБ №599746 від 23 жовтня 2006 року на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_4 .

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року стягнуто з Ради на користь ОСОБА_1 10 304 грн 80 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що рішення Ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 і надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою не відповідають вимогам закону та порушують права позивачки, а розмір земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 , не відповідає фактичному землекористуванню сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керувався тим, що з Ради на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 10 304 грн 80 коп. судового збору, а ОСОБА_2 слід звільнити від сплати судових витрат у зв`язку з його складним матеріальним становищем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Рада просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про розподіл судових витрат, яким стягнути з Ради 1 102 грн 40 коп. судового збору та 4 050 грн витрат на проведення судової експертизи, а решту судових витрат стягнути з ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд незаконно вирішив питання про розподіл судових витрат і необґрунтовано звільнив ОСОБА_2 від їх сплати.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Рада не оскаржує основне рішення суду першої інстанції, атому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України це рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і Держгеокадастр не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Ради слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) і не дотримався приписів ст.ст. 81, 136, 141 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права додаткове рішення суду підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є власником 14/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 11/25 частки цього домоволодіння належали на праві власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем останнього за заповітом є ОСОБА_2 .

Рішенням Ради від 8 листопада 2003 року №5 передано безоплатно земельну ділянку площею 0,23 га, розташовану по АДРЕСА_1 , та призначену для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, у власність ОСОБА_4 .

На підставі цього рішення 23 жовтня 2006 року Рада видала ОСОБА_4 державний акт серії ЯБ №599746 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24.

9 лютого 2012 року Рада прийняла рішення №3, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,24 га, з яких 0,12 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,12 га - для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 .

Обставини щодо понесення сторонами судових витрат

За подання до суду позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 204 грн 80 коп. (1378х0,4х4). Крім того, ОСОБА_1 понесла 8 100 грн витрат на проведення земельно-технічної експертизи.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Р озмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Законом №3674-VI визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За змістом ст. 8 Закону №3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частинами 1, 3 статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 29 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до статті 8 Закону №3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статі 8 Закону №3674-VI, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що фактичною підставою для звільнення сторони судового процесу від сплати судових витрат є її незадовільний майновий стан, а саме фінансовий стан, який утруднює сплату стороною судових витрат у визначених законом порядку і розмірі.

Крім того, з положень ст. 8 Закону №3674-VI слідує, що додатковою підставою для звільнення від сплати судового збору є віднесення сторони до певної категорії осіб або особливість матеріального змісту заявлених у справі позовних вимог.

Суд вправі вирішити питання про звільнення від сплати судових витрат лише за вмотивованим клопотанням сторони, при цьому особа, яка заявила таке клопотання, має довести наявність підстав для звільнення від сплати судових витрат.

Матеріали справи не містять доказів про те, що майновий стан ОСОБА_2 перешкоджає сплаті ним судових витрат у справі. До того ж, ОСОБА_2 не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судових витрат і не довів підстав для такого звільнення.

Також у справі відсутні дані про те, що ОСОБА_2 користується пільгами щодо сплати судового збору.

Суд першої інстанції не врахував указаних норм чинного законодавства, вирішив питання про звільнення ОСОБА_2 від сплати судових витрат із власної ініціативи та дійшов необґрунтованого висновку про покладення всіх судових витрат лише на Раду.

Судові витрати, які понесла ОСОБА_1 , пов`язані з розглядом справи, а їх розмір підтверджується відповідними платіжними документами (т. 1 а.с. 16, 20-22; т. 2 а.с. 2) та є обґрунтованим.

Позов ОСОБА_1 , який містив 4 вимоги немайнового характеру, задоволено в повному обсязі, внаслідок чого їй мають бути відшкодовані всі судові витрати, тобто 2 204 грн 80 коп. судового збору та 8 100 грн витрат на проведення судової експертизи.

Ці витрати слід покласти на Раду та ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з них.

За вимогами про скасування рішення Ради від 8 листопада 2003 року №5 про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , визнання державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення, недійсним і скасування запису про його реєстрацію (3 вимоги) належними відповідачами є Рада та ОСОБА_2 , а за вимогою про скасування рішення Ради від 9 лютого 2012 року №3 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою (1 вимога) - лише Рада.

Позов ОСОБА_1 щодо Ради задоволено на 62,5% ((25:2х3)+25), а щодо ОСОБА_2 - на 37,5% (25:2х3).

Отже, з відповідачів на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати:

- з Ради - 1 378 грн судового збору ((1378х0,4:2х3)+(1378х0,4)) і 5 062 грн 50 коп. витрат на проведення експертизи (8100х62,5%), а всього - 6 440 грн 50 коп.;

- з ОСОБА_2 - 826 грн 80 коп. судового збору (1378х0,4:2х3) і 3 037 грн 50 коп. витрат на проведення експертизи (8100х37,5%), а всього - 3 864 грн 30 коп.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат між сторонами з порушенням вимог процесуального закону, внаслідок чого ухвалене ним додаткове рішення не може залишатися в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області задовольнити частково.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року змінити.

Стягнути з Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької (місцезнаходження - 31362, Хмельницька область, Хмельницький район, село Розсоша, вулиця Центральна, 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04402899) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 6 440 гривень 50 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 3 864 гривні 30 копійок судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47