Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 510/1422/17-ц

провадження № 61-978 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

представник відповідача - ОСОБА_6;

третя особа - Ренійська районна державна нотаріальна контора Одеської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області у складі судді Гончарової-Парфьонової О. О. від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В., від 15 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Ренійська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2017 року вона уклала з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу належного їй будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1. Вказувала, що зазначені договори вона уклала на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки перебувала під впливом тяжких для неї обставин. На час вчинення оспорюваних правочинів вона потребувала лікування, а саме найскорішого встановлення їй кардіостимулятора. Також вона є одинокою людиною, яка за станом здоров'я потребувала постійної сторонньої допомоги, яку під час проходження лікування у районній лікарні погодилася надавати їй представник відповідачки - ОСОБА_7, яка працювала санітаркою у лікарні, і є рідною бабусею відповідачки, в обмін на переоформлення її будинку на ім'я ОСОБА_5 При цьому відповідачка обіцяла замість неї сплачувати комунальні платежі, купувати ліки і надавати іншу допомогу та догляд. Оспорювані правочини від імені ОСОБА_5 укладала саме ОСОБА_7

Невигідні для неї умови полягали у припиненні права власності на належні їй будинок та земельну ділянку за відсутності іншого житла та не отриманні жодної плати за продаж свого майна.

Посилаючись на викладене, а також на положення частини першої статті 233 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд визнати договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладені 15 червня 2017 року між нею та ОСОБА_5, недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела, що оспорювані правочини були укладені на вкрай невигідних для неї умовах та без отримання грошових коштів, оскільки відповідачкою доведено, що оспорювані правочини було укладено добровільно та з виконанням усіх умов, обумовлених сторонами цих правочинів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 березня 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що сторони були вільними при укладанні оспорюваних правочинів, усі їх істотні умови були виконані, а безгрошовість договорів не встановлена. Таким чином, позивачка не довела, що спірні правочини були укладені на вкрай невигідних для неї умовах та без отримання грошових коштів. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 погодилася доглядати за позивачкою, сплачувати замість неї комунальні платежі, купувати ліки, але у подальшому позивачка відмовилася від отримання допомоги. Проте зазначене не доводить, що позивачка мала намір укласти договір довічного утримання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Ренійського районного суду Одеської області.

31 січня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Ренійська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилково висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахували та не оцінили її доводи, а також подані нею докази. Суди зазначили, що між сторонами була досягнута угода про продаж належного їй майна та відповідачка погодилася доглядати за нею, що виразилося у сплаті комунальних послуг, придбані ліків, сприянню отримання кардіостимулятора. Тобто суди визнали, що спірні договори були укладанні з конкретною метою, а саме з метою догляду за нею. Разом з тим, відповідачкою не надано доказів того, що вона сплачувала комунальні платежі, купувала ліки. Судами невірно застосовано положення статті 233 ЦК України, оскільки нею було враховано роз'яснення, що надані у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Вона повністю усвідомлювала значення своїх дій, розуміла, що втрачає право власності на житло та земельну ділянку, проте була вимушена укласти спірні договори, оскільки це була головна умова відповідачки на надання їй постійної допомоги та догляду, а постійний догляд був їй необхідний через важку хворобу. За відсутності тяжкої хвороби вона б не вчиняла спірні правочини, оскільки їй не знадобився догляд та допомога сторонньої людини. Житловий будинок був єдиним її житлом, а вона є літньою та одинокою людиною, а тому вказані правочини були вчинення на вкрай невигідних для неї умовах.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

15 червня 2017 рокe між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_5, було укладено договір купівлі-продажу належного позивачці будинку по АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу належної позивачці земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований. Договори були посвідчені державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори та зареєстровані у реєстрі за № 776 та № 777.

На момент вчинення правочину ОСОБА_3 перебувала у важкому фізичному стані, а саме у позивачки була ішемічна хвороба серця, яка об'єднує в себе стенокардію, інфаркт міокарда та кардіосклероз, що в свою чергу пов'язано з необхідністю найскорішого встановлення кардіостимулятора.

Крім того, позивачка є одинокою людиною, яка не має іншого житла крім будинку по АДРЕСА_1, а за станом здоров'я потребувала постійної сторонньої допомоги. Таку допомогу, під час проходження ОСОБА_3 лікування у районний лікарні, погодилась надавати ОСОБА_5 та її бабуся ОСОБА_7, яка працювала санітаркою у лікарні, в обмін на переоформлення належного позивачці майна.

Всі нотаріальні затрати по укладанню спірних договорів були понесені відповідачкою та ОСОБА_7, про що свідчать квитанції, наявні у матеріалах справи. Крім того, рідна бабка відповідача - ОСОБА_7 за власні кошті виготовила документи на спірний будинок та земельну ділянку.

Судами також встановлено, що після укладення правочину ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 ключі та оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно, а ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 обумовлені договорами грошові кошти, про що у договорах купівлі-продажу зроблено відповідний запис.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору купівлі-продажу волевиявлення сторін має бути вільним, спрямоване на добровільне укладання цього правочину.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон застосування її до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах: від 06 квітня 2016 року № 6-551цс16 та від 21 грудня 2016 року № 6-2766цс16.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, щоправочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивачка, яка уклала спірні правочини, є одинокою, людиною похилого віку, має тяжкі хвороби й потребує за станом здоров'я стороннього догляду, а відчужуваний нею житловий будинок є єдиним її житлом. При цьому позивачка усвідомлювала значення своїх дій, добровільно укладала оспорювані правочини з метою надання їй постійної допомоги та догляду у зв'язку з тяжкою хворобою.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог закону фактичні обставини справи щодо умов та підстав укладення спірних правочинів не встановили й належним чином не дослідили доводи позивачки про те, що договори купівлі-продажу належного їй майна вона уклала добровільно, проте під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Тобто суду слід дослідити зазначені обставини, з'ясувати, крім настання тяжкої для позивачки обставини, також і наявність вкрай невигідних умов між тим, що ОСОБА_3 пропонували купити і вартістю відчужуваного майна.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта