Справа № 624/522/18
Провадження № 2/634/147/19
12.03.2019 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді: Єрьоміної О.В.,
при секретарі Лісняк С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, ОСОБА_2 районної державної адміністрації Харківської області про поновлення порушеного права на отримання земельної частки (паю) та визнання права власності на земельну частку (паю),-
У вересні 2018 року позивач звернулася з вищевказаним позовом до Кегичівського районного суду Харківської області. Цивільну справу 23.10.2018 року на підставі п. 2 ч.1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України передано до Сахновщиинського районного суду Харківської області.
Так, в обґрунтування позову позивач зазначає, що у період часу з 12.12.1983 року по 12.03.1996 рік була членом колгоспу «Дружба», яке знаходилося в с. Медведівка Кегичівського району Харківської області. 28.11.1995 року КСП «Дружба» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ХР 15-00-000260, і позивач, як член колгоспу, отримала свідоцтво ХА №092128 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Однак, у списки на земельну ділянку (пай) її помилково не включили.
При зверненні до керівництва розпайованого підприємства отримала усну відповідь, що вона не має права на земельну ділянку (пай).
Тільки у 2018 році після юридичної консультації дізналася, що її право на отримання земельної ділянки (паю) було порушено.
Враховуючи вищевикладене позивач просить:
-поновити її порушене право на отримання земельної ділянки (пай);
-визнати за нею право на земельну частку (пай) на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області площею 6, 23 га умовних кадастрових гектарів;
-зобовязати ОСОБА_2 РДА Харківської області винести розпорядження про виділення позивачу земельної ділянки в натурі у розмірі 6, 23 га умовних кадастрових гектарів із земель запасу або резервного фонду Кегичівського району Харківської області, видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (пай).
У судове засідання позивач з'явився, підтримав позов, також зазначив, що дізнався про те, що його право порушено лише у лютому 2018 року, а тому перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися з цього часу.
Представник відповідача ОСОБА_2 РДА Харківської області у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, з відзову вбачається, що останній заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності, просив суд застосувати відповідні норми законодавства. При цьому визнав, що позивач дійсно була членом колгоспу «Дружба» з 12.12.1983 року по 12.03.1996 рік та мала право на земельну частку (пай), хоч і не була внесена до списку на земельну частку (пай).
Представник відповідача голова Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення
Суд, заслухавши позивача, свідків, перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1, у період часу з 12.12.1983 року по 12.03.1996 рік працювала у колгоспі «Дружба», яке знаходилося в с. Медведівка Кегичівського району Харківської області, спочатку шофером до 05.04.1985 року, потім дояркою на молочно-товарній фермі до 13.03.1996 року (а.с. 8-9, 16 -29).
ОСОБА_4 архівних довідок ОСОБА_2 РДА Харківської області вбачається, що в документах архівного фонду колгоспу «Дружба», з 1997 року КСП «Дружба», з 2000 року ТОВ «АГ»Дружба» у книгах протоколів засідань правлінь за 1983 рік (прот. № 12 від 02.12.1983 р.), за 1984 (прот. № 1 від 21.01.1984 р.), за 1985 рік (прот. № 13 від 05.04.1985 р.), за 1996 рік (прот. № 3 від 21.01.1984 р.), за 1999 рік (прот. № 5 від 27.04.1999 р.) відомостей про прийом у члени колгоспу та виключення з членів колгоспу ОСОБА_1 не виявлено, та в книгах протоколів засідань правлінь та загальних зборів за 1983 1984 роки відомостей про прийом у члени колкоспу ОСОБА_1 не виявлено. (а.с. 10-11).
ОСОБА_1 була прийнята в члени колгоспу 12.12.1983 року згідно запису у трудовій книжці. (а.с. 8).
28.11.1995 року КСП «Дружба» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ХР 15-00-000260. ( а.с. 14-15).
Зі списків членів КСП " Дружба", які були пропущені у списках на отримання сертифікатів та членів КСП "Дружба" Кегичівського району, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 15-00-000260, виданого Медведівською сільською радою народних депутатів від 28.11.1995 року КСП «Дружба» Кегичівського району Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 не було включено до вищевказаних списків. (а.с. 23-28)
ОСОБА_4 з протоколу № 2 загальних зборів (уповноважених зборів) членів КСП «Дружба» від 04.02.2000 року про розпаювання земель вбачається затверджена схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Дружба», відповідно до якої середня частка земельного паю становить 4.80 кадастрових гектарів ріллі, кількість громадян, що мають право на земельний пай 323 чоловік. (а.с. 22).
ОСОБА_1 як член колгоспу «Дружба» отримала свідоцтво серія ХА № 092128 від 20.06.2001 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). (а.с. 29).
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.
Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була членом КСП «Дружба» Кегичівського району Харківської області, отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ХА № 092128, тому має право на земельну частку (пай), оскільки помилково не була включена до списку осіб громадян-членів КСП, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 15-00-000260, виданого Медведівською сільською радою народних депутатів від 28.11.1995 року КСП «Дружба» Кегичівського району Харківської області, що в тому числі відповідачем не оспорюється.
Щодо пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то вони не спростовують висновків суду в частині того, що позивач має право на земельну частку (пай), оскільки працювала у колгоспі «Дружба» з 1983 року по 1996 рік, спочатку шофером, потім дояркою.
Проте порушене право ОСОБА_1 не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності.
Паювання земель КСП «Дружба» мало місце у 1996 році ( державний акт про на право колективної власності на землю було видано 28.11.1995 року), тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК України у редакції 1963 року.
Згідно ст.71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Позовна давність установлюється у законі із метою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску строку позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Таким чином, позовна давність за вимогами про визнання права на земельну частку (пай) повинна обчислюватися з часу виготовлення державного акта на право колективної власності на землю, з 28.11.1995 року.
ОСОБА_2 РДА Харківської області просила суд застосувати передбачені законом наслідки спливу позовної давності. ( а.с. 52-56 ).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Оскільки відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. ст. 71, 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Крім цього, оскільки строк позовної даності застосовується під час дії іншого порядку застосування строку позовної давності, до спірних правовідносин належить застосувати вимоги ст. 267 ЦК України в редакції 2003 року, що передбачають порядок застосування строку позовної даності за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 до 2018 року не зверталася до органів місцевого самоврядування із заявою про отримання акту на земельну частку (пай).
Суд вважає, що у позивача була об'єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, оскільки ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушене право, покладається на позивача. Таких доказів позивач не надала. Питання щодо поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою за захистом своїх порушених прав позивачем не ставилося.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи те, що позивач має право на земельну частку ( пай ), але пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі, а посилання позивача на те, що про порушення свого права дізналася у лютому 2018 році при зверненні до відділу «ОСОБА_2 бюро правової допомоги» спростовуються матеріалами справи, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, ОСОБА_2 районної державної адміністрації Харківської області про поновлення порушеного права на отримання земельної частки (паю) та визнання права власності на земельну частку (пай) відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.
Повний текст судового рішення виготовлено 20.03.2019 року.

Суддя: