Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2799/18

номер провадження 2/695/255/19

22 березня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, в розмірі 25% від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області було змінено порядок виконання рішення Чорнобаївського районного суду від 03.07.2001 року та стягнуто із позивача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач наполягає, що під час ухвалення рішення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 02.07.2018 року, він не був присутнім, а тому не зміг дати свої пояснення стосовно обставин по справі та наявності у нього інших аліментних зобовязань. В свою чергу ОСОБА_2 приховала той факт, що ним уже сплачуються аліменти ще на одну дитину

Позивач наполягає, що сплата ним аліментів за рішенням суду від 02.07.2018 року є для нього непомірною, оскільки через свій незначний матеріальний стан, а також наявність у нього інших аліментних зобовязань, він не має можливості належним чином у повному обсязі виконувати вказане рішення суду. Вказані обставини суд при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів не врахував, а тому позивач звернувся до суду із даним позовом, яким просив зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 з 25% на 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 17.10.2018 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2018 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту предявлення позову, тобто з 22.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області було змінено порядок виконання рішення Чорнобаївського районного суду від 03.07.2001 року та стягнуто із позивача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів позивача на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вказаними вище судовими рішеннями був встановлений обовязок відповідача по сплаті аліментів на утримання своїх дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 25 % заробітку позивача та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів позивача.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Статтями 180-181 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що суд при ухваленні рішення від 02.07.2018 року не врахував, що у позивача по справі наявні інші аліментні зобовязання, а ОСОБА_2 приховала вказаний факт від суду.

Таким чином позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання своєї дочки ОСОБА_6, посилаючись на наявність у нього інших дітей та необхідності виконання інших аліментних зобовязань.

Однак такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (зменшення) розміру аліментів.

У ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров'я позивач суду не надав. Майновий стан позивача з часу ухвалення вказаного судового рішення від 02.07.2018 року, фактично не змінився.

Твердження ж позивача стосовно того, що суд при ухваленні рішення суду від 02.07.2018 року не врахував, що у позивача наявні інші аліментні зобовязання, не може бути достатньою підставою для зміни їх розміру.

Так із вказаного вище рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, не повідомивши суд про причини неявки, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином із рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 достеменно знав про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 в суді, суть її позовних вимог, однак не подав суду жодних своїх заперечень чи доводів проти них, хоча мав таку можливість.

Вказане рішення суду позивач не оскаржував, із заявою про скасування заочного рішення суду не звертався.

За таких обставин доводи позивача по даній справі про наявність у нього інших дітей та аліментних зобовязань, не може розцінюватися судом як саме нова, не врахована підстава для суду при визначенні розміру аліментів.

Суд враховує, що відповідно до норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд констатує, що докази зміни матеріального стану позивача в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Так, при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд має з'ясувати наявність обставин, передбачених як ч.1ст.192 СК України, так і ч. 1ст. 182 СК України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Разом із тим суд враховує, що, як встановлено вище, позивач по справі є батьком також ОСОБА_5, на утримання якої також стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів позивача, яка так само як і ОСОБА_6 має право на належне утримання від свого батька.

Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси обох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, з урахуванням доводів позивача, на які посилається останній, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.,ст. 180, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 263-265, 268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.