КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/5007/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Кошель Л.М.

Унікальний №357/7884/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2019 року відмову в забезпеченні позову в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (далі - ТОВ Агрофірма «Матюші») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (далі - ТзДВ «Шамраївський цукровий завод»), Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. про визнання договору недійсним.

19 грудня 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 2,1401 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, площею 2,1401 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

В обґрунтування заяви посилалось на те, що неправомірними діями відповідачів порушено права позивача на оренду земельної ділянки. Вказував, що відповідач ОСОБА_1 може поділити земельну ділянку, яка перебувала у користуванні позивача на підставі договору оренди, що унеможливить у подальшому виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ Агрофірма «Матюші», 25 січня 2019 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що підставою для звернення з позовом до суду було порушення прав позивача як законного орендаря земельної ділянки.

Правові підстави для розірвання договору оренди у ОСОБА_1 були відсутні, оскільки строк його дії не закінчився та в судовому порядку він недійсним не визнавався.

ОСОБА_1 не мала права передавати земельну ділянку в оренду іншій особі, а державний реєстратор відповідно проводити державну реєстрацію припинення права оренди позивача та реєстрацію права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод».

Спір у даній справі виник у зв'язку з недобросовісними діями власника земельної ділянки та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», а також державних реєстраторів, які здійснили державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно із порушенням вимог чинного законодавства України.

На момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову у позивача була наявна інформація про наміри власників земельних здійснити їх поділ, в результаті чого будуть скасовані записи про державну реєстрацію старих земельних ділянок та їх кадастрові номери. Внаслідок чого об'єкт оренди, право користування яким позивач намагається захистити, може припинити існування у тому стані, в якому він існував на момент виникнення спору.

Скасування державної реєстрації та кадастрового номеру земельної ділянки призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі та унеможливить поновлення порушених прав позивача, як законного та єдиного орендаря такої земельної ділянки.

Оскільки підставою заявлених позивачем вимог було вчинення відповідачами неправомірних дій, внаслідок яких право оренди позивача було припинено без законних на це підстав, після закінчення процедури поділу земельних ділянок поновлення порушених прав законного орендаря стане технічно неможливим, висновки суду першої інстанції щодо невідповідності запропонованих позивачем заходів забезпечення позову критеріям адекватності є безпідставними та без належної оцінки доводів викладених в заяві.

Апелянт наполягав, що запропоновані ним заходи забезпечення є співмірними із заявленими ним вимогами, оскільки внаслідок їх застосування буде лише збережено існуюче становище до розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. Такі заходи забезпечення не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті та не порушують законні права будь-яких третіх осіб.

Суд першої інстанції самоусунувся від встановлення фактичних обставин справи та залишив поза увагою доводи позивача, виходячи із наведених положень чинного законодавства.

Після розірвання оспорюваного договору оренди землі та здійснення процедури поділу/об'єднання земельних ділянок, відомості про таку земельну ділянку набудуть статусу архівних і відновлення записів буде неможливим. В разі задоволення позову позивач фактично позбавиться можливості його виконання, а тому висновки суду першої інстанції щодо передчасності та безпредметності вимог про забезпечення позову є помилковими.

Учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходи з того, що питання про порушення прав позивача, як орендаря, внаслідок дій відповідачів є предметом судового розгляду, а тому висновок про протиправність таких дій є передчасним.

Представником позивача не надано на оцінку суду жодного доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, спрямованих на утруднення виконання можливого судового рішення, в разі його задоволення.

Посилання представникам позивача на аналогічні спори, які перебувають в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області є безпредметними, оскільки фізичні та юридичні особи, які є учасниками інших розглядів, жодного відношення до даної справи не мають та не є сторонами у ній.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами виник спір стосовно оренди земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_1

Позивачем оспорюється правомірність розірвання договору оренди земельної ділянки, який був ним укладений з ОСОБА_1, та правомірність укладення останньою договору оренди з ТОВ «Шамраївський цукровий завод».

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються, тому є встановленими.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що йому стало відомо про те, що власники земельних ділянок, які попередньо були передані в оренду ТОВ Агрофірма «Матюші», а у подальшому передані у оренду ТОВ «Шамраївський цукровий завод», з метою унеможливлення виконання судових рішень про задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», здійснюють поділ земельних ділянок, у зв'язку із чим змінюються кадастрові номери земельних ділянок та їх межі, що позбавляє можливості відновити реєстрацію первісного договору оренди.

У підтвердження своїх посилань, позивачем суду були надані лист Головного управління держгеокадастру у Київській області про поділ земельних ділянок та зміну їх кадастрових номерів, виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.23)

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові в справі №904/792/18 від 20 лютого 2019 року, у зв'язку з поділом земельної ділянки, яка була предметом договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об'єктивно відбулась зміна меж земельної ділянки, припинилось існування цієї земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи позивача про те, що незабезпечення даного позову може призвести до унеможливлення виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, так як у разі поділу спірної земельної ділянки позивач буде позбавлений можливості зареєструвати відновлення реєстрації права оренди на земельну ділянку, є підставними.

Твердження суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів здійснення ОСОБА_1 дій, спрямованих на поділ земельної ділянки, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, так як вказані дії власник земельної ділянки може вчинити у будь-який час і вони не потребують значного часу.

Крім того, метою забезпечення позову є саме попередження недобросовісних дій відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме в частині заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, прийняття будь-яких рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки. Даний захід забезпечення буде достатньо ефективним способом захисту інтересів як позивача так і відповідача.

Висновки суду першої інстанції щодо неспівмірності заходів забезпечення з позовними вимогами, колегія суддів вважає безпідставними, так як предметом позову є земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1, стосовно якої виник спір про її оренду.

Щодо вимог стосовно накладення арешту на земельну ділянку, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки такий захід забезпечення як заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій та прийняття рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, є достатнім у даному випадку способом захисту та забезпечення умов належного виконання рішення суду, в разі задоволення позову

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити частково.

Заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, площею 2,1401 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та належить на праві власностіОСОБА_1.

В задоволені іншої частини заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова є виконавчим документом.

Строк пред'явлення до виконання 3 (три) роки.

Дані про учасників справи:

Стягувач:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (, адреса місцезнаходження: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1/42, офіс 509);

Боржник:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль