ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/1302/18

Провадження № 22-ц/818/573/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1

Відповідачі: Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, заступник директора Департаменту - начальник управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, як посадова особа та ОСОБА_2, як фізична особа

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року, (головуючий суддя першої інстанції Хайкін В.М.),-

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнюючи декілька разів просив визнати неправомірними дії заступника начальника управління, начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, які полягали у порушенні вимог ст. 15, 16 Закону України «Про звернення громадян», щодо вказівок в.о. директора Медичного департаменту Міністерства охорони здоров'я України про надання медичної допомоги та направленні до профільного закладу, визначеному позивачем - відділення відновлюваного лікування - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, щодо реалізації права позивача згідно статті 6 та статті 38 Закону «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на охорону здоров'я, право вільного вибору лікаря, гарантованого статтею 49 Конституції про прийняття у будь-якому державному лікувально-профілактичному закладі за своїм вибором; 2) зобов'язати фізичну особу ОСОБА_2, як посадову особу, діяти в межах вимог частини 2 статті 19 Конституції тільки на підставі, в межах повноважень та способу, які передбачені Конституцією і законами України, тобто видати направлення на стаціонарне лікування до відділення відновного лікування комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з розглядом заяви від 28 листопада 2017 року відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян»; 3) стягнути на його користь з фізичної особи ОСОБА_2 займаючою посаду начальника Департаменту медичної та фармацевтичної діяльності охорони здоров'я ХОДА моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Позов мотивований тим, що на особистому прийомі у липні 2017 року посадова особа виконуючи обов'язки начальника позбавила його доступу до послуг сфери охорони здоров'я в тому числі реабілітації за станом здоров'я, допустила дискримінаційну відмову в охороні здоров'я інваліду другої групи.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протиправність у діях (бездіяльності) заподіювачів моральної шкоди позивачем не доведена, права та законні інтереси позивача жодним чином не порушені, а тому вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розгляд справи у день ухвалення рішення відбувався 4 хвилини з урахуванням того, що позов розглядався з 31 січня 2018 року.

Звертає увагу колегії суду на те, що вирішення питання про об'єднання справ про встановлення юридичного факту, порушені його права щодо строку розгляду справи.

Зазначає, що суд першої інстанції в супереч вимогам законодавства порушив право на розгляд справи за вибором позивача за правилами загального провадження.

До апеляційного суду надано відзив, в якому ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачу неодноразово було роз'яснено процедуру отримання направлень на лікування та про відсутність відповідних повноважень в Управління охорони здоровя обласної державної адміністрації. Зазначає, що звернення позивача було розглянуто по суті повноважною посадовою особою у строки встановлені чинним законодавством.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 595493 позивачу після огляду 03.02.2011 встановлена ІІ група інвалідності з 01.02.2011 безстроково (а. с. 14).

Згідно копії листа Міністерства охорони здоров'я від 05.09.2017 №3.32-Д-14442/13357-зв, звернення позивача направлено до Харківської обласної державної адміністрації для розгляду порушених у зверненні питань та, за наявності підстав, вжиття відповідних заходів реагування згідно з вимогами законодавства та зазначено про результати розгляду та вжиті заходи повідомити заявника у встановлений законодавством термін (а. с. 17).

З заяви ОСОБА_1 від 28.11.2017 вбачається, що він звернувся до виконуючого обов'язки директора Департаменту охорони здоров'я обласної державної адміністрації ОСОБА_2 із зверненням для виконання та прийняття вичерпних заходів щодо забезпечення його необхідною медичною допомогою відповідно до законодавства; виходячи із положень ст. 38 Основ законодавства України про охорону здоров'я, статті 49 Конституції України, з зазначенням того що лікування повинно бути надано у відділені відновної терапії Харківської обласної клінічної лікарні і тільки там, тому як це є його вибір (а. с. 18).

Як вбачається із копії листа Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 28.12.2017 за вих. №Д-6495-07 заяву ОСОБА_1 від 28.11.2017 за дорученням Міністерства охорони здоров'я України розглянуто і повідомлено, що в установленому законом порядку в судових засіданнях Апеляційного суду Харківської області та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справах приймає участь спеціаліст Юридичного Департаменту Харківської обласної державної адміністрації (а.с.19).

З листа Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2017 №3.32-Д-20400/17345-зв, що знаходиться в матеріалах справи вбачається, що звернення ОСОБА_1 направлено до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації для розгляду у межах компетенції порушених у зверненні питань та вжиття вичерпних заходів щодо забезпеченням необхідною медичною допомогою відповідно до законодавства, у разі потреби направлення до профільного закладу (а. с. 20).

Згідно листа Міністерства охорони здоров'я України від 28.03.2018 року №3-Д-4001/4241-зв, звернення ОСОБА_4 направлено до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації для розгляду та опрацювання, висловлено прохання про розгляд порушених у зверненні питань, забезпечення заявника належним обстеженням та медичною допомогою за бюджетні кошти в межах фінансування та діючого законодавства, у разі потреби направлення хворого до профільного закладу охорони здоров'я (а. с. 74).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції визнав, що відповідачем не надано відповіді на направлений на адресу Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації Міністерством охорони здоров'я України лист, але суд помилково вважав, що позивач не заявляв відповідні позовні вимоги.

Судова колегія вважає цей висновок помилковим, оскільки він не узгоджується зі змістом позовної заяви, який містить вимогу про визнання неправомірними дій заступника начальника Управління , начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, які полягають у порушенні вимог ст.15,16 Закону України « Про звернення громадян» щодо вказівок в.о. директора Медичного департаменту Міністерства охорони здоров'я України про надання медичної допомоги та направлені до профільного закладу, відділення відновлюваного лікування - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф , щодо реалізації права згідно ст..6 та ст..38 Закону «Основи законодавства України про охорону здоров'я « на охорону здоров'я , право вільного вибору лікаря, гарантованого ст.49 Конституції про прийняття в будь-якому державному лікувально-профілактичному закладі за його вибором.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_4 звернувся із заявою як до заступника директора Департаменту - начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 так і до Міністерства охорони здоров'я України.

Заяву ОСОБА_4 від 28.11.2017 року на 1 аркуші до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації отримано 29.11.2017 року, а заяву ОСОБА_4 з Міністерства охорони здоров'я України було направлено на адресу Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації першу 5.09.2017 на 1 аркуші, другу 15.11.2017 на 5 аркушах .

Зі змісту відповіді заступника начальника Управління охорони здоров'я ОСОБА_2 вбачається, що 28.12.2017 року нею було направлено відповідь позивачу з посиланням на № Д-6495, який міститься на скарзі ОСОБА_4 від 28.12.2017 (яка була подана на одному аркуші), але за змістом зазначено, що відповідь надана за дорученням Міністерства охорони здоров'я України на заяву від 28.11.2017 року.

При цьому, у відповіді надано роз'яснення щодо питань, порушених ОСОБА_5 в заяві від 28.12.2017 року яку він подав відповідачу на 1 аркуші і взагалі не міститься відомостей щодо розгляду заяв ОСОБА_4, які надійшли з Міністерства охорони здоров'я України на 1 аркуші і потім на 5 аркушах і в супровідних листах МОЗ зазначало про необхідність вирішення питання щодо надання медичної допомоги.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що в порушення вимог ст.15 ЗУ «Про звернення громадян» Харківською обласною державною адміністрацією не були розглянуті звернення ОСОБА_4, які надійшли з Міністерства охорони здоров»я України 05.09.2017 року і 15.11.2017 року.

З огляду на це судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій заступника начальника Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації , що полягають в порушенні вимог ст..15 Закону України « Про звернення громадян» підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди судова колегія погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки позивач обґрунтовує заподіяння моральної шкоди у зв'язку з порушенням його права на вільний вибір лікаря та лікувального закладу , тоді як Управління охорони здоров»я обласної державної адміністрації не має повноважень щодо видачі направлень на лікування.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Апеляційна скарга не містить доводів в чому саме полягає неправильність судового рішення і які на його думку підстави для його скасування.

Позивач зазначає про поведінку судді під час розгляду справи, що в рішенні неправильно зазначено дату коли він був на прийомі у ОСОБА_2 Ці доводи не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги, що вибір розгляду справи за правилами загального провадження належить позивачу, не спростовує висновків суду, сам позивач у позові вважав за можливе розглядати справу у спрощеному позовному провадженні (с.а. 2).

Пунктом 5 ч.4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Збільшення позовних вимог про стягнення моральної школи у розмірі 500000 грн не виходить за межі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки вимоги ч.4 ст. 274 ЦПК України не були порушені.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року -змінити.

Визнати дії заступника начальника управління, начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, які полягають у порушенні вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» - неправомірними.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 18 березня 2019 року