ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

м.Суми

Справа №585/3670/18

Номер провадження 22-ц/816/1025/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2018 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він, як особа, засуджена до довічного позбавлення волі, відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)» з 04 травня 2005 року. Під час розгляду іншої цивільної справи за № 585/2136/16-ц вказана колонія на підставі його заяви надала йому довідку про стан його особистого рахунку. Вказану довідку він додав до поданої ним апеляційної скарги на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2016 року в іншій справі в якості доказу про скрутне матеріальне становище, якою він обґрунтовував клопотання про звільнення його від сплати судового збору. В зазначеній довідці наведена інформація про те що він: «За час відбування покарання на виробництві установи не працевлаштований, у зв'язку з власним небажанням працювати», яка була озвучена суддею у судовому засіданні, де крім учасників судового процесу перебували свідки та службові особи суду.

Позивач зазначив, що вказана у довідці інформація не відповідає дійсності, так як він неодноразово звертався до адміністрації колонії із заявами про працевлаштування на виробництві згідно трудового договору, однак його звернення не розглядалися, тому поширення відповідачем в довідці від 23 червня 2016 року недостовірної інформації про нього порушує його права та законні інтереси, а також принижує його честь та гідність.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недостовірною зазначену Державною установою «Роменська виправна колонія (№ 56)» в довідці від 23 червня 2016 року інформацію про його непрацевлаштованість на виробництві установи у зв'язку з власним небажанням працювати та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у однократному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, що діятиме на час розгляду справи (3373 грн), завданої йому внаслідок поширення про нього недостовірної інформації, що принижує його честь і гідність та може мати для нього негативні наслідки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не враховано обставин того, що відповідач не надав доказів на спростування поширеної стосовно нього інформації про те, що під час відбування кримінального покарання йому пропонувалась робота, від якої він відмовився. Крім того, як пояснив допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник сектору довічного позбавлення волі № 1 Роменської виправної колонії (№ 56) ОСОБА_2, позивач протягом 2016-2018 років звертався за працевлаштуванням до адміністрації установи і наскільки йому відомо колонія в 2016 році не пропонувала позивачу роботи, від якої той відмовився. З огляду на зазначене, позивач вважає, що інформація, яка викладена відповідачем у довідці від 23 червня 2016 року є недостовірною, так як має негативний характер і може мати для нього негативні наслідки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Державна установа «Роменська виправна колонія (№ 56)», посилаючись на дотримання судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, вважає, що позивач не довів обставин того, що інформація, зазначена в довідці, є недостовірною і що йому відповідачем була спричинена моральна шкода. Відтак, на думку відповідача, вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути доказами у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2016 року Державна установа «Роменська виправна колонія (№ 56)» видала позивачу довідку за підписами начальника та головного бухгалтера про те, що громадянин ОСОБА_1, 1973 року народження, засуджений 24 квітня 2004 року Апеляційним судом Черкаської області за ст.ст. 115 ч.2 п.п.1,6; 15 ч.3; 187 ч.4, 289 ч.3, 263 ч.1, 357 ч.3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, відбуває у них покарання з 04 травня 2005 року. За час відбування покарання на виробництві установи він не працевлаштований у зв'язку з власним небажанням працювати. Коштів на особовому рахунку станом на 06 червня 2016 року в наявності 0,55 грн (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що інформація, вказана в довідці про його непрацевлаштування через власне небажання, була поширена відповідачем, оскільки саме позивач додав вказану довідку до апеляційної скарги в іншій цивільній справі в якості доказу про його скрутне матеріальне становище при обґрунтуванні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте, необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що позивач просив визнати недостовірною інформацію, вказану у довідці від 23 червня 2016 року, яку він самостійно додав до апеляційної скарги в іншій цивільній справі в якості доказу його скрутного майнового стану при обґрунтуванні клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в іншій цивільній справі, тобто, факт того, що відповідач не поширював вказану у довідці інформацію іншим особам, так як видав її саме позивачу і останній, в свою чергу, самостійно нею розпорядився і подав вказану довідку до суду, тим самим, довівши її до відома інших осіб, зокрема, суду, а також ураховуючи той факт, що інформація, яка міститься у вказаній довідці була оцінена судом в якості доказу для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в іншій цивільній справі, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що інформація, надана у довідці відносно позивача, яку той додав в якості доказу до його клопотання про звільнення від сплати судового збору в іншій цивільній справі не може вважатися недостовірною інформацією у розумінні положень статті 277 ЦК України.

Таким чином, ураховуючи, що не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання йому моральної шкоди діями відповідача за заявленими ним вимогами, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог щодо визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної справи і яким була надана належна оцінка, тому вони не заслуговують на увагу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко