233 № 233/8058/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

особи, які брали участь у справі:

заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з вказаною заявою звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просили встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі ОСОБА_4 у м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. В обґрунтування заяви посилались на те, що вони є батьками дитини, проте Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 18 листопада 2019 року відмовив у проведенні державної реєстрації народження особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації народження особи.

У судове засідання заявники не з`явились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялась належним чином, про причини неявки свого представника не повідомила.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до абз. 1, 5 ч. 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 133 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Макіївка Донецької області, є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту.

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Гладзор Єхегнадзорського району Вірменії, є громадянином України та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому відділенні Донецького клінічного територіального медичного об`єднання заявник ОСОБА_1 народила другу дитину - хлопчика, на підтвердження чого до заяви було долучено дублікат медичного свідоцтва про народження № 353/579 від 02.07.2019 р., свідоцтво про народження ОСОБА_4 , видане 05 жовтня 2019 року Міським відділом ЗАГС м. Макіївка, де батьками дитини зазначені заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , обмінну карту пологового будинку.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

18 листопада 2019 року Костянтинівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику ОСОБА_1 надано відмову у проведенні державної реєстрації народження дитини № 15.18-35-2927 в зв`язку з наданням документу для підтвердження факту народження особи, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Враховуючи те, що заявнику ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження особи, суд дійшов до висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації народження особи є об`єктивні перешкоди.

Щодо прохання заявників встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Гладзор Єхегнадзорського району Вірменії, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 березня 2019 року у цивільній справі № 234/18141/18, що набрало законної сили 16 квітня 2019 року, копію якого надано заявником ОСОБА_1 , шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м. Макіївка Донецької області, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м. Макіївка Донецької області, зареєстрований 12 листопада 2010 року в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1311, розірвано.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що оскільки дитина була народжена ОСОБА_1 до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до вимог, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України, дитина, ІНФОРМАЦІЯ_5 , походить від вказаного подружжя.

Доцільно буде зазначити про те, що згідно з ч. 3 ст. 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

А отже, суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки вказані особи мають подати відповідну спільну заяву про визнання батьківства та про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. В зв`язку з чим в частині вимог заяви про встановлення факту батьківства необхідно відмовити.

Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Згідно з ч.1 ст. 145, ч. 1 ст. 146 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім`я дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 147 ЦПК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Відповідно до п. 21, 22 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Власне ім`я дитини визначається за згодою батьків. При державній реєстрації народження іншою особою власне ім`я дитини присвоюється за її вказівкою. У разі відсутності при державній реєстрації народження згоди батьків щодо присвоєння власного імені спір вирішується органами опіки й піклування або судом.

На виконання вимог ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже, суд не присвоює дитині ім`я, оскільки це можуть зробити батьки дитини або інша особа безпосередньо під час реєстрації народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що з метою захисту прав і свобод громадян України заява підлягає задоволенню в частині встановлення факту народження ОСОБА_1 другої дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області, Україна, батьком якої є ОСОБА_3 , що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 273, 293-294, 317, 319, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження особи - задовольнити частково.

Встановити факт народження другої дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - місто Макіївка Донецької області, громадянки України, батько дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження - місто Макіївка Донецької області.

В задоволені вимог заяви в частині встановлення факту батьківства - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявники: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Театральна, буд. 5, ЄРДПОУ 21969099.

Суддя