Дата документу 14.03.2019 Справа № 554/9749/18
Провадження № 2/554/9/2019
РІШЕННЯ

іменем України

14 березня 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування в сумі 4090,39 грн. за період з 01.10.2012 року по 01.11.2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачу ОСОБА_2 надавалися послуги з опалення місць загального користування за адресою: м.Полтава, просп.ПершотравневийАДРЕСА_1, однак свої зобов'язання щодо оплати послуг з теплопостачання остання не виконувала, у зв'язку з чим за нею утворилася заборгованість. Вказує, що договір між сторонами про надання послуг не укладався, але відповідач такі послуги прийняла та від їх отримання не відмовилася. Крім того, споживач відключив свою квартиру від системи централізованого опалення. 14.05.2013 року позивачем було зафіксовано та складено акт перевірки системи теплопостачання, прилади опалення відокремлені від централізованого теплопостачання, система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двохконтурного котла на газовому паливі марки «Westen».

Оскільки відповідач не погашає заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

30.11.2018 року - ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.14-15).

18.12.2018 року відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, з позовом не згодна з таких підстав. Посилається на те, що позивачем не забезпечується належне надання послуг з централізованого опалення місць загального користування, температура повітря в місцях загального користування в опалювальний сезон не відповідає нормативно встановленій. Позивачем не вживаються заходи щодо енергозбереження та мінімізації втрат теплової енергії. Так, з часу встановлення в неї індивідуального опалення будинок відповідача обслуговувало КП «Полтаваміськтеплоенерго». Коли працівники цього підприємства запропонували скласти договір на опалення місць загального користування, то відповідач надала усну заяву про те, що в батареях МЗК 4 наднизька температура води, внаслідок чого наднизька температура повітря, що підтверджено відповідною перевіркою. Після взяття будинку на обслуговування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрего» договір про надання послуг теплопостачання місць загального користування між нею та позивачем не укладався, оскільки така послуга з опалення реально не надається. На пропозиції відновити теплопостачання та мирного врегулювання спору позивач не реагує. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, на підставі чого просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та понесені відповідачем витрати на правову допомогу покласти на позивача (а.с.24-29).

Крім того, посилалась на те, що позовну заяву позивачем подано 29.11.2018 року, тому просила застосувати позовну давність за період до лютого 2015 року. Також просила стягнути з позивача понесені нею витрати на правову допомогу (а.с.78, 152).

Представником позивача надано письмову відповідь на відзив, відповідно до якого посилається на те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводить нарахування за послуги опалення місць загального користування згідно розрахунків кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування за опалювальний період, у тому числі втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами. При проведенні розрахунків підприємство керується Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 за № 1237/13111. 14.05.2013 року представником позивача було складено акт перевірки системи теплопостачання та зафіксовано, що прилади опалення в квартирі АДРЕСА_2 відокремлені від централізованого теплопостачання, під час складання акта відповідачу запропоновано укласти договір на опалення місць загального користування (МЗК) №1277 від 07.05.2013 року, від підписання якого ОСОБА_2 відмовилась В подальшому підприємство надавало послуги з опалення місць загального користування, а позивач такі послуги прийняла, таким чином, між сторонами склались правовідносини з надання вищевказаних послуг. 23.03.2018 року за зверненням відповідача було проведено перевірку системи опалення місць загального користування у будинку та встановлено, що стояки опалення та прилади опалення 4-го підїзду функціонують, разом із тим, вирішення питань регулювання будинкової системи опалення та утеплення місць загального користування відноситься до компетенції балансоутримувача будинку ОСББ «Першотравневий, 13-а». Акти-претензії, що складені за участю мешканців цього будинку, не відповідають вимогам законодавства, а тому згідно з нормами ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, позивач вважає, що заперечення, викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги підприємства правомірними і такими, що підлягають задоволенню (а.с.53-56).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Стосовно застосування строків позовної давності, то представник позивача зазначає, що 26.02.2018 року підприємство зверталось до Октябрського районного суду м.Полтави із заявою про видачу судового наказу, що перериває строки позовної давності. Що стосується відсутності договору надання послуг на опалення місць загального користування між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем, то дана обставина не впливає на проведення нарахувань, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, просила застосувати строки позовної давності стосовно позовних вимог до лютого 2015 року. Вважає, що послуги надаються їй, як споживачу, неналежної якості, температура повітря в підїзді у відповідні періоди складала +1, +5, +7 °С, а тому вони не відповідають вимогам нормативних документів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_2 відключила свою квартиру №29 за адресою: просп.Першотравневий, буд.13-а у м.Полтаві від системи централізованого опалення.

14.05.2013 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було зафіксовано та складено акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж теплопостачання в зв'язку з влаштуванням індивідуальної системи опалення. Прилади опалення .відокремлені від централізованого теплопостачання. Крім того, встановлено, що система опалення та гарячого водопостачання квартири підключена до двоконтурного котла на газовому паливі фірми «Westen», дата включення котла в роботу згідно акту про прийом закінченого будівництва обєкту газопостачання 20.08.2008 року (а.с.10).

Нарахування за опалення місць загального користування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводиться з жовтня 2012 року та при нарахуванні за опалення місць загального користування споживачам, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи теплопостачання, підприємство проводить у відповідності до вимог пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі - Правила).

Так, відповідно до п.28 вказаних вище Правил визначено, що споживачі, які встановили у багатоквартирному будинку індивідуальні (автономні системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку у відповідності до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

При визначення розміру плати за послуги опалення місць загального користування враховується кількість теплової енергії, що припадає на квартиру з індивідуальним джерелом опалення, відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення, місць загального користування багатоквартирних будинків, яка затверджена Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року та затверджений тариф на послугу централізованого опалення.

Нарахування за вказані послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів:

- з 01.01.2011 року рішенням Полтавської обласної ради від 01 лютого 2011 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 290,08 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 01.08.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 394,07 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 01.05.2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1350,66 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 31.12.2017 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 11.10.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1348,15 за 1 Гкал теплової енергії;

Як вбачається, при проведенні розрахунків підприємство керується Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1237/13111.

Відповідно до пункту 18 зазначених Правил споживач зобов'язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Покладені законодавством зобов'язання щодо оплати послуг з теплопостачання для опалення місць загального користування боржник не виконував.

За період з 01.10.2012 року по 01.11.2018 утворилась заборгованість в сумі 2972,11 грн.

За період з 01.12.2012 року по 01.11.2018 року нараховано індекс інфляції в сумі 917,47 грн. та 3% річних в сумі 200,81 грн.

Загальна сума заборгованості становить 4090,39 грн. (а.с.3-8).

Договір про надання послуг з теплопостачання місць загального користування між сторонами не укладався, і дана обставина сторонами не заперечувалась.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так як законодавством передбачений двосторонній обов'язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, перебуває у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Наявними по справі доказами підтверджується, що відповідач зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконувала, не вносила платежі за послуги з теплопостачання місць загального користування, у зв'язку з чим за період з 01.10.2012 року по 01.11.2018 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 4090,39 грн.

Щодо строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено у судовому засіданні, 26.02.2018 року позивач звертався до Октябрського районного суду м.Полтави з заявою про видачу судового наказу.

16.03.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2, зареєстрованої за адресою: м.Полтава, просп.ПершотравневийАДРЕСА_1, заборгованості за послуги теплопостачання, а саме з опалення місць загального користування, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 3402,52 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.07.2018 року скасовано судовий наказ від 16.03.2018 року (справа №554/1256/18; провадження №2-н/554/62/2017) за заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 (а.с.9).

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

З огляду на те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи те, що з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.10.2012 року по 01.11.2018 року позивач звернувся до суду лише 29.11.2018 року, відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування строку позовної давності, а тому суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права у межах строку загальної позовної давності із позовними вимогами за період до лютого 2015 року, доказів поважності причин пропущення строку позовної давності позивачем не надано, а тому наявні передбачені ч.4 ст.267 ЦК України підстави для відмови в частині позовних вимог за спливом позовної давності.

Таким чином, до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2012 року по 31.01.2015 року слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з розрахунком, наданим представником позивача у судовому засіданні, заборгованість відповідача за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року складає 2398,89 грн.; інфляційні втрати з квітня 2015 року по жовтень 2018 року 416,24 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості 116,19 грн., а всього 2931,32 грн. (а.с.160-162).

Беручи до уваги викладене, з огляду на фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання опалення місць загального користування підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 01.02.2015 року по 01.10.2018 року в сумі 2931,32 грн.

Щодо доводів відповідача про неналежну якість наданих позивачем послуг з опалення місць загального користування у підїзді будинку суд зазначає про таке.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (далі - Правила), визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Місця загального користування - це всі допоміжні нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку, наприклад, сходові клітини, міжквартирні майданчики, коридори (крім балконів), які є спільною власністю всіх власників квартир / нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальній площі житла. Підтримання температури у МЗК відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень.

Таким чином, до опалюваної площі будинку не включаються лише площі тих приміщень, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненнями, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалюваної площі квартири (будинку).

Пунктом 28 Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За діючими нормативними документами оплата послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку здійснюється відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359.

Формула розрахунку позивача не суперечить вказаній методиці та методології передбаченій вказаним актом.

Таким чином, дії позивача щодо нарахування плати за надані послуги є правомірними та обґрунтованими, і відповідають вищезазначеній Методиці та Законам України.

Доводи відповідача не можуть братися до уваги, у зв'язку з тим, що згідно з проектною документацією на будинок передбачено опалення місць загального користування. Такі послуги надавалися і надаються, а доводи про те, що температура повітря у підїзді не перевищувала допустимі норми, не свідчить про факт ненадання цих послуг взагалі.

На підтвердження факту надання неякісних послуг за опалення місць загального користування відповідачем було надано копії акту від 29.03.2018 року, складеного мешканцями будинку 13-А по проспекту Першотравневому у м.Полтаві (а.с.33), акту-претензії про те, що температура повітря в підїздах будинку не відповідає санітарним нормам та нормам Закону України «Про теплопостачання» та в опалювальний період завжди була і є нижчою від необхідної, та на різних поверхах будинку температура повітря була +1, +5, +7 °С, а також копії відповідних заяв, звернень відповідача (а.с.34, 36, 144, 145-146).

Однак, у вказаних актах не зафіксовано факту неналежного функціонування мереж теплопостачання, що перебувають у межах балансової належності позивача, а також внутрішньобудинкових мереж будинку, відповідальність за належний технічний стан та функціонування яких несе балансоутримувач будинку, разом із тим, вбачаються ознаки неналежного утеплення МЗК (а.с.41), обов'язок щодо утримання яких в належному технічному стані та підготовки до експлуатації в осінньо-зимовий період не покладений саме на позивача.

В той же час, згідно копії акту перевірки системи теплопостачання від 23.03.2018 року вбачається, що у системі теплопостачання місць загального користування підїзду №4 вказаного будинку температура повітря складала за відповідними вимірами +9, +11, +13, +15 °С при зовнішній температурі повітря +2 °С, стояки опалення та прилади опалення в підїзді №4 функціонують, крім того, зафіксовано, що в підїзді встановлено два вікна, рами вікон деревяні, остеклення яких має тріщини, заклеєні скетчем, вхідні двері підїзду металеві, зсередини обклеєні пінополістиролом товщиною 2,5 см., двері зачиняються не щільно, наявні щілини (а.с.35).

Теж саме стосується і інших актів та заяв, наданих відповідачем (а.с.40, 41), які не містять зафіксованих у встановленому законодавством порядку причин неналежного функціонування системи опалення, відхилення показників температури у системі теплопостачання від допустимих норм з причин, які залежать від позивача.

В зв'язку з цим, суд не визнає вказані акти та заяви належними та допустимими доказами, що підтверджують доводи відповідача, на які він посилається як на підстави своїх заперечень щодо викладених у позовній заяві обставин, з огляду на встановлений положеннями нормативних актів порядок фіксації факту неналежного надання послуг.

Крім того, викладені в актах відомості і твердження носять загальні посилання щодо неналежного опалення місць загального користування, а вимірювання проводилось щодо показників температури повітря у підїзді без врахування передбачених законодавством необхідних чинників.

Суд звертає увагу на те, що Правилами передбачена можливість звільнення споживача від сплати чи здійснення перерахунку в разі надання послуг не в повному обсязі, неналежної якості тощо саме в житлових приміщеннях, а не місцях загального користування (нежитлових приміщеннях), на що вказує відповідач.

За вказаних вище обставин, у нерозривному звязку з наявними у матеріалах справи доказами, суд вважає заперечення відповідача необгрутованими і такими, що не спростовують тверджень представника позивача та встановлених у судовому засіданні фактів.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 заявлено вимоги про стягнення на її користь витрат на правову допомогу, які остання просить покласти на суд (а.с.153-154).

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи втрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Тому правові підстави стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу згідно вказаних вимог відсутні.

Згідно з п.9. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується копією посвідчення серії ААЄ №816204 (а.с.30), тому судовий збір з неї не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 264, 525, 526 ЦК України, п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за опалення місць загального користування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: просп.ПершотравневийАДРЕСА_1, м.Полтава, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (місцезнаходження за адресою: вул.Комарова, 2а, м.Полтава, розрахунковий рахунок №0972 в філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030) заборгованість за послуги з теплопостачання опалення місць загального користування в межах строку позовної давності за період з 01.02.2015 року по 01.10.2018 року в сумі 2931,32 грн., що складається з основного боргу у розмірі 2398,89 грн.; інфляційних втрат у розмірі 416,24 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 116,19 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м.Полтава, вул. Комарова, 2а, розрахунковий рахунок № 0972 в філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстрована за адресою: просп.ПершотравневийАДРЕСА_1, м.Полтава, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Суддя Г.В. Андрієнко