Єдиний унікальний номер: 223/913/18
Провадження номер: 2/223/69/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 107156,83 гривень.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим між сторонами було украдено кредитний договір без номеру від 30.06.2010 року, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка порушила умови договору і станом на 09.09.2018 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 107156,83 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь і яка складається з наступного: 4637,96 гривень заборгованість за кредитом; 99922,89 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2595,98 гривень заборгованість за пенею та комісією.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення. Надали до суду відповідь на відзив відповідно до якого зазначають, що відповідачка приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 30.06.2010 року, тим самим приєдналась до запропонованих банком умов та тарифів. Про ознайомлення і надання згоди з Умовами і Правилами відповідачка засвідчила власноручним підписом на заяві. Під час укладання кредитного договору з відповідачем діяла процента ставка по кредиту в розмірі 2,3% на місяць або 27,60% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів, зокрема розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, а позичальник в свою чергу зобовязаний отримати такі виписки і у разі незгоди зі змінами надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість. Про підвищення відсоткової ставки відповідачку було повідомлено шляхом направлення смс-повідомлень, на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки не надходило. Окрім того, зауважують, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, що свідчить про те, що відповідачка знала про умови кредитування та визнавала свої зобовязання за договором.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду відзив на позов відповідно до якого не заперечувала проти того, що між нею та позивачем дійсно було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 3100,00 гривень зі сплатою 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості та зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Зазначає, що банком 01.09.2014 року та 01.04.2015 року було збільшено відсоток за користування кредитом, однак жодних повідомлень про зміни в процентній ставці не отримувала, не була інформована належним чином про збільшення відсотків за договором, а тому підвищення процентної ставки за договором є незаконним. Вимоги позову не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні. Окрім того, надала до суду письмову заяву, якою просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки у даному спорі останнім був пропущений строк позовної давності.

Від відповідачки не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що 30 червня 2010 року між сторонами був укладений договір споживчого кредитування згідно заяви позичальника від 30 червня 2010 року про надання ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» кредитного ліміту зі сплатою процентів за використання грошовими коштами в передбаченому тарифами банку розмірі.

У вказаній заяві відповідачка зазначила про отримання бажаного кредитного ліміту у розмірі 500,00. Своїм підписом на заяві підтвердила своє ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 6).

Факт підписання заяви та отримання кредитної картки ОСОБА_1 сторонами не оспорювались.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з копії паспорту відповідачки серії ВК №629125, відповіді Відділу державної реєстрації Вугледарської міської ради на запит суду №07-01-18/780 від 29.11.2018 року, ОСОБА_1 з 17.02.2000 року і по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32, 45).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України

На даний час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відсутній, а з Указу Президента України №116/2018 від 30 квітня 2018 року про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» вбачається лише введення в дію зазначеного рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року, однак зазначене рішення у вільному доступі відсутнє, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити, що проведення антитерористичної операції було завершено, а тому приходить до висновку, що положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діють і на теперішній час.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Вугледар Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Отже, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідачка з 17.02.2000 року зареєстрована та постійно проживає у місті Вугледарі, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що до нарахування відповідачці не підлягала заборгованість за пенею та комісією.

Пункт 1.1 Умов та правил надання банківських послуг визначає дійсні умови, на яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надає клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані в заяві та в памятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом та, таким чином, клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають укладений договір про надання банківських послуг. Дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом по відкриттю та обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних у заяві.

За змістом пункту 2.1.1.2. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти зазначена в заяві.

На підтвердження наявності домовленості сторін щодо картки «Універсальна», встановлення кредитного ліміту, використання його позичальником, позивач надав до суду виписку з особового рахунку ОСОБА_1 про рух коштів на рахунку, однак ні з даної виписки з особового рахунку, ні з заяви позичальника від 30 червня 2010 року про надання кредитного ліміту, ні з будь-яких інших доказів наданих до суду не вбачається, який саме картковий рахунок було відкрито на імя ОСОБА_1 в межах виниклих між сторонами зобовязань з надання кредитних послуг та за яким саме картковим рахунком виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачки в межах даної цивільно справи.

Так, згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку вбачається, що на імя ОСОБА_1 у 2010 році в установі банку було відкрито два карткових рахунки: 4149 **** **** 4882 та 5168 **** **** 2387; у 2011 році діяв також третій картковий рахунок 9992 **** **** 2171, а у 2013 році банківські операції здійснювались за четвертим картковим рахунком 5577 **** **** 3262. Однак, з наданих до суду доказів неможливо встановити, чи отримувала відповідачка всі чотири картки за зазначеними картковими рахунками, чи якась з зазначених карток перевидавалась, та яка з них є «Універсальною» з встановленим кредитним лімітом.

Початком здійсненням операцій по рахунку 4149 **** **** 4882 є 03.07.2010 року, з зазначеної дати клієнт банку активно користувався кредитними коштами на даній картці (знімав кошти, погашав заборгованість, поповнював картковий рахунок, оплачував товари в торгівельних мережах). Датою останньої операції за зазначеним картковим рахунком визначено 27.10.2013 року, станом на яку сума заборгованості становить 2979,71 гривень.

Щодо руху коштів по картковому рахунку 5168 **** **** 2387 у виписці з особового рахунку наявні дві окремі таблиці:

- в першій таблиці початком здійснення операцій по рахунку є 30.09.2010 року, а датою останньої операції 11.07.2014 року, станом на яку заборгованість за кредитом відсутня;

- другій таблиці початком здійснення операцій по рахунку є 18.04.2014 року, а датою останньої операції 31.12.2018 року.

При цьому, обидві вищезазначені таблиці щодо руху коштів по картковому рахунку 5168 **** **** 2387 містять ідентичні назви стовбців, зокрема останні стовбці обох таблиці іменовано як «Залишок після операцій», однак у рядках даних таблиць з датою здійснення операції по рахунку 11.07.2014 року у стовбцях «Залишок після операцій» міститься суперечлива інформація: в одній таблиці зазначено, що станом на 11.07.2014 року по вищезазначеному картковому рахунку заборгованість відсутня, а в другій таблиці за тим самим картковим рахунком зазначено, що станом на 11.07.2014 року наявна заборгованість у розмірі 3230,67 гривень.

Початком здійсненням операцій по рахунку 5577 **** **** 3262 є 21.11.2013 року, з зазначеної дати клієнт банку також користується коштами на даній картці (поповнює рахунок готівковими коштами, отримує готівкові кошти, оплачує товари в торгівельних мережах). Датою останньої операції за зазначеним картковим рахунком визначено 18.04.2014 року, станом на яку заборгованості відсутня.

Здійснення операції по картковому рахунку 9992 **** **** 2171 почалось 15.08.2011 року, а датою останньої операції є 09.11.2015 року, станом на яку заборгованості відсутня.

При цьому, як вбачається з вищенаведеного, після підписання позичальником заяви від 30 червня 2010 року про надання кредитного ліміту, операції по картковим рахункам 4149 **** **** 4882 та 5168 **** **** 2387 відбувались в один проміжок часу, тобто лише за одним з даних рахунків могла нараховуватись заборгованість за кредитним договором від 30.06.2010 року, однак за яким саме з наданих до суду доказів та документів встановити неможливо.

Окрім того, також частково збігаються періоди дії карток 5168 **** **** 2387 та 5577 **** **** 3262.

З огляду на викладене, з наданих до суду сторонами доказів неможливо встановити який рахунок було відкрито на імя відповідачки 30 червня 2010 року при зверненні до позивача з заявою про отримання кредитних коштів, за яким саме картковим рахунком виникла заборгованість, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з ОСОБА_1, визначити строки дії картки «Універсальна», яка мала бути видана відповідачці при укладенні кредитного договору від 30.06.2010 року, а як наслідок суд позбавлений можливості перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника.

Згідно приписів п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як вбачається з матеріалів справи під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3% в місяць або 27,60% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами дирекції банку: від 18.08.2014 року про зміну тарифів банку, а саме - збільшення процентної щомісячної ставки до 2,7% щомісячно (32,40% річних) з 01.09.2014 року; від 18.02.2015 року про зміну тарифів банку, а саме - збільшення процентної щомісячної ставки до 3,5 % на щомісячно (42,00% річних) з 01.04.2015 року для клієнтів «ПриватБанку»

Відповідачці були направлені SMS-повідомлення від 15.08.2014 року та 15.03.2015 року про вищезазначені зміни процентної ставки по кредиту, на номер останньої - «+82», який було зазначено відповідачкою в анкеті-заяві від 30.06.2010 року.

Однак, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачка отримувала вищезазначені SMS-повідомлення та/або була будь-яким іншим чином повідомлена позивачем про зміни процентної ставки по кредиту, у звязку з чим ОСОБА_1 як позичальник не мала можливості протягом семи днів відреагувати на зміни тарифів банку, висловити свою згоду або незгоду на такі зміни.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка не погоджувалась з діями банку щодо зміни процентної ставки, а тому згідно положень статті 1056-1 ЦК України позивач за відсутності згоди на це ОСОБА_1 не мав права збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором, а тому нарахування процентів за користування кредитом відповідачці за підвищеними ставками слід вважати незаконним.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

Підсумовуючи вищевикладене, в судовому засіданні встановлено, що у звязку з проживанням відповідачки у місті Вугледарі, віднесеному до населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція, до нарахування останній не підлягає заборгованість за пенею та комісією.

Окрім того, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 була повідомлена позивачем про зміни процентної ставки по кредиту та погодилась з такими діями банку, а тому збільшення розміру фіксованої процентної ставки за кредитним договором та нарахування процентів за користування кредитом відповідачці за підвищеними ставками є незаконним.

При цьому, суд вважає необхідним наголосити на тому, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється до закінчення строку дії картки на яку було встановлено кредитний ліміт, однак з наданих до суду доказів неможливо встановити кінцевий строк дій картки наданої відповідачці за кредитним договором від 30.06.2010 року, а також відсутня можливість встановити чи перевипускалась така картка.

Більш того, судом встановлена наявність декількох карткових рахунків, які були відкриті на імя ОСОБА_1 в один проміжок часу, у звязку з чим неможливо встановити який з рахунків було відкрито на підставі кредитного договору між сторонами від 30 червня 2010 року, яка з карток є «Універсальною», на яку картку було встановлено кредитний ліміт, а також за яким саме картковим рахунком виникла заборгованість, яку АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з ОСОБА_1

У звязку з вищевикладеним, спираючись на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін у цивільному судочинстві, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 526, 530, 536, 610, 612, 628, 629, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 258 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_2