ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3562/19 Справа № 174/612/18 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», про стягнення заробітної плати, в обґрунтування позову посилається на те, що згідно безстрокового трудового договору укладеного між ним та відповідачем він працює інженером-конструктором 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва.

24.05.2016 року, директором філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» видано наказ № 123, яким йому встановлено з 25.05.2016 року, простій за місцем його основної роботи, не з його вини, з оплатою на час простою у розмірі 2/3 встановленого йому окладу. Тобто щомісячно, з 25.05.2016 року йому не доплачується 1/3 частка його окладу.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно оплачується йому час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу, замість 100 відсотків, за період з травня 2016 року по червень 2018 року, так як відповідно до п.3.17 та п.3.18 колективних договорів на 2015-2016 роки, на 2016-2017 роки, на 2017-2018 роки, укладеними між адміністрацією та трудовим колективом філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» було передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров'я. Таким чином для того, щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100 % його окладу, необхідно дві умови, по-перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на іншу роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана працівнику за станом його здоров'я.

В свою чергу, він жодного разу письмово не відмовлявся від переводу на іншу роботу на час простою, а навпаки, коли 15.12.2016 року він погодився бути переведеним на час простою на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, яка була йому запропонована відповідачем, відповідач йому своїм листом від 22.12.2016 року № 01-32/198, відмовив у переводі на вищезазначену посаду. Крім цього, жодного разу відповідач надаючи перелік робіт на вибір для переводу на час простою, не враховував його стан здоров'я, тому просить задовольнити позов та виплатити йому заробітну плату за час простою за період з травня 2016 року по червень 2018 року в загальному розмірі 44 247,96 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на користь позивача - ОСОБА_1, недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з травня 2016 року по червень 2018 року в загальному розмірі 44 247,96 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем неправомірно недовиплачено ОСОБА_1 доплату, відповідно до колективного договору , тому позиція відповідача не має належного обґрунтування, побудована виключно на його припущеннях та підтверджуються документами, що не відповідають діючим законодавчим актам.

В апеляційній скарзі ПАТ «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, оскільки воно було прийнято внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що наказом за підписом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 24.05.2016 року за № 123, встановлено простій ОСОБА_1, у зв'язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 25.05.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою в навчальному класі № 2 на другому поверсі в будівлі «Відділ технічного навчання» - за графіком роботи № 1 «Однозмінна робота, з 40 годинним п'ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 3).

Своєю заявою від 15.12.2016 року ОСОБА_1, дав згоду на переведення на іншу посаду - експерта технічного промислової безпеки лабораторії технічної діагностики (а.с.86).

Відповідно до копії листа від 22.12.2016 р. № 01-32/198, за підписом директора філії, «ВГМК» ДП «ОГХК повідомляє позивача, про неможливість задоволення його заяви про переведення на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, оскільки ця посада виключена із штатного розпису (а.с.4).

Відповідно до службової записки від 20.05.2016 року за вих. № 03-01/528 про відсутність обсягів робіт, після проведеного скорочення чисельності працівників ЗВ, роботу яку раніше виконував інженер-конструктор ІІ категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва ОСОБА_1 (а саме: розробка робочої документації, виконання компонувальних креслень, виконання необхідних розрахунків, конструювання деталей, вузлів та простих деталей), виконують за необхідності, майстри з ремонту устаткування старші та механік ВГМ ЗВ (ескізи простих вузлів та деталей) та працівників проектно-конструкторського відділу управління комбінату (виконання компонувальних креслень, необхідних розрахунків, розробка робочої документації та ін.). Роботи виконуються без затримки, якісно і в строк (а.с. 26).

На підставі вказаної вище службової записки, 23.05.2016 року комісією у складі шести осіб складено акт про встановлення простою позивачу і запропоновано з 24.05.2016 року до усунення причин та умов, що спричини відсутність роботи, встановити простій (а.с.28).

Згідно довідок про доходи № 1081 від 11.07.2018 р, № 1082 від 11.07.2018 р. № 1083 від 11.07.2018 р, розмір виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 в період з травня 2016 року по червень 2018 року становить - 88496,04 грн.( а.с.5-7).

Листом від 23.05.2016 року № 01-19/2880, у зв'язку з відсутність роботи та можливості виконання ним попередній посадових обов'язків, на підставі акту про встановлення простою, позивачу запропоновано перейти з одного підрозділу філії за запропонованими професіями. (а.с. 28).

Актом від 24.05.2016 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 оголошено лист № 01-19/2880 від 23.05.2016 року з пропозиціями про переведення його на іншу роботу на період простою (а.с. 29).

Листом від 03.11.2016 року ОСОБА_1, був попереджений про наступне вивільнення (а.с.85).

На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до позивача з пропозиціями перейти з одного підрозділу філії до іншого за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані позивачу ( а.с.32-84).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_1, з травня 2016 по червень 2018 р., був присутній на роботі ( а.с. 122-147) та відповідно до Довідки № 1215 від 15.08.2018 р. про фактичне нарахування та виплачену суму заробітної плати ОСОБА_1 йому нараховувалась заробітна плата (а.с.87).

Колективний договір (а.с. 89-102), що є додатком до Колективного договору філії «ВГМК» ДП «ОГХК на 2015-2016 роки є внутрішнім нормативним документом відповідача і його положення мають враховуватись судом при вирішенні трудового спору.

Згідно абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року, по справі 174/507/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (а.с.117-120), -позивач не надав письмової відмови від переведення на іншу роботу та не погодився на переведення на іншу роботу, отже визначення оплати часу простою працівнику за відсутності його письмової відмови згідно п. 3.18 Колективного договору протирічить вказаному вище положенню, хоча і не протирічить прямо положенням КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем неправомірно недовиплачено ОСОБА_1 доплату, відповідно до колективного договору, тому позиція відповідача не має належного обґрунтування, побудована виключно на його припущеннях та підтверджуються документами, що не відповідають діючим законодавчим актам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Однак, вищий рівень оплати часу простою не з вини працівника підприємство може встановити в колективному договорі та взагалі покращити становище робітника порівняно з чинним законодавством.

Як вбачається з абз. 1 п. 3.17 Колективного договору, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов'язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою. А відтак, наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення.

Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров'я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифи ставки встановленого йому розряду (окладу).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було прийнято до відома того факту, що позивачу пропонувалися посади на філії, з доплатою до тарифу за основним місцем роботи, на яку він жодного разу не погодився, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, тоді як матеріали справи не містять письмової відмови позивача від запропонованих йому посад.

Перевіривши розрахунок суми заборгованості по заробітній платі, колегія суддів вважає його правильним, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно зроблений розрахунок, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"- залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко