Справа № 456/3127/19
Провадження № 2/456/1282/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2019 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики у розмірі 4 600 доларів США, що на день пред`явлення позову еквівалентно 116 840 грн., а також 1169 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що у вересні 2017 він перебуваючи на відпочинку у м. Моршин познайомився з ОСОБА_2 , яка здійснювала торгівлю дитячим одягом. В процесі спілкування відповідачка ввійшла йому в довіру та попросила у нього грошові кошти на розширення її бізнесу, натомість пообіцявши, що поверне позичені ним кошти з відсотками. При цьому остання попросила переказувати їй кошти на рахунок її матері ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що отримує від держави кошти на дитину та може при отриманні значного доходу бути позбавленна цієї допомоги. Повіривши відповідачці він протягом вересня листопада 2017 переслав їй 4600 доларів США. При цьому відповідач у лютому 2018 у присутності головного лікаря санаторію Сокаля ОСОБА_4 написала розписку, якою підтвердила свій борг перед ним. Однак, згодом зв`язок з відповідачкою перервався, на його дзвінки остання не відповідала, у зв`язку з чим він вимушений був у серпні 2019 приїхати в Україну для повернення своїх коштів. Відтак він змушений був звернутись в поліцію про вчинення ОСОБА_2 злочину, однак за результатами розгляду даної заяви його повідомлено, що дані правовідносини місять цивільно правовий характер, а тому для їх вирішення необхідно звернутись до суду.

На підставі вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач до сьогоднішнього часу не повернула йому кошти у розмірі 4 600 доларів США, які заборгувала за розпискою від 03.02.2018, тому вважає, що є усі законні підстави для винесення судом рішення про стягнення з відповідача даного боргу у його користь.

Представник позивача адвокат Андрейків Ю.Я. у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача на підставі доданих до матеріалів справи доказів та винести рішення яким повністю задоволити позов стягнувши з відповідача у користь позивача борг у розмірі 4600 доларів США без перерахунку останнього у національній валюті України. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилась, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала.

А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що згідно долученої позивачем до матеріалів справи оригіналу розписки від 03.02.2018, написаної відповідачем ОСОБА_2 у присутності позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 остання зобов`язалась повернути Гасимову Рафіку, жителю м. Баку борг у розмірі 4 600 доларів США на протязі року.

Окрім цього, факт перерахування позивачем грошових коштів стверджується копіями чеків та заявок для відправлення грошових переказів Western Union від 02.10.2017, 31.10.2017, 18.10.2017, 11.10.2017, 21.09.2017, 20.11.2017 на ім`я отримувача ОСОБА_7 .

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів перевірки, за зверненням ОСОБА_5 в Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області про вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_2 , оперуповноваженим СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Федориною В.В. 05.08.2019 було відібрано пояснення від ОСОБА_3 , яка ствердила, що доводиться матір`ю ОСОБА_2 .. Не заперечила того факт, що її дочка отримувала кошти від громадянина Республіки Азарбейджан на розвиток власного бізнесу з торгівлі одягом. Валюту вказаний громадянин переказував на її рахунок, однак у якій сумі не пригадує. Дані кошти отримувала у банку її дочка. Також вказала, що її дочка у найближчий час має намір повернути «Рафіку» грошові кошти.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається

На підставі вищенаведених фактичних обставин справи суд приходить до переконання що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, які регулються ст.ст. 1046 1053 ЦК України .

У відповідності до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 та 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною 1 cт. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до cт. 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Згідно із положеннями ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Окрім цього, суд також звертай увагу й на той факт, що ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У відповідності до ч. 1 cт. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 cт. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19), яку суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Так судом, в ході розгляду даної справи, достеменно встановлено той факт, що ОСОБА_2 ухилилась від виконання умов боргової розписки від 03.02.2018, а саме у встановлений у ній строк, до 03.02.2019 не повернула позивачу суму боргу отриману в іноземній валюті.

Таким чином, проаналізувавши та дослідивши оригінал боргової розписки, копії квитанцій про перерахунок коштів через систему Western Union, а також письмові пояснення матері відповідача ОСОБА_3 від 05.08.2019, враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, виходячи з встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення, а тому з відповідача слід стягнути у користь позивача заборгованість за борговою розпискою у розмірі 4 600 доларів США.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову судовий збір в сумі 1169 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 4600 (чотири тисячі шістсот) доларів США основного боргу за борговою розпискою від 03 лютого 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 1169 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23.05.2014.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н. М. Янів