Дата документу 27.11.2019 Справа № 337/4033/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4033/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/807/3310/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за відпущену теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за відпущену теплову енергію.

Просило видати судовий наказ про стягнення з боржників в солідарному порядку на його користь основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 17867,58 грн., пеню в розмірі 3133,70 грн., інфляційні втрати в розмірі 487,87 грн., 3% річних в розмірі 335,03 грн., судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на те, що судом не було застосовано норму ч. 3 ст. 165 ЦПК України, вимога про стягнення пені є безспірною, оскільки передбачена договором. Просив скасувати ухвалу суду та видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 17867,58 грн., пеню в розмірі 3133,70 грн., інфляційні втрати в розмірі 487,87 грн., 3% річних в розмірі 335,03 грн., судовий збір в розмірі 192,10 грн.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи Концерну «Міські теплові мережі» у видачі судового наказу в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення з боржників пені не передбачена ст. 161 ЦПК України.

Проте, колегія суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за відпущену теплову енергію, яка складається з: суми основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 17867,58 грн., пені в розмірі 3133,70 грн., інфляційних втрат в розмірі 487,87 грн., 3% річних в розмірі 335,03 грн., судового збору в розмірі 192,10 грн.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на норму п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це спрощена форма захисту прав і інтересів кредитора, чиї вимоги до боржника засновані на беззаперечних документах. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо у заяві про видачу судового наказу об`єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов`язані та окремий їх розгляд неможливий (наприклад, заявлено вимогу про присудження аліментів, а із заяви вбачається необхідність залучення особи, яка вже отримує від боржника аліменти), то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, але лише за умови сукупності таких підстав. Зокрема, не є підставою для відмови у прийнятті заяви в частині вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг одночасне заявлення вимоги про зобов`язання укласти договір про надання таких послуг, оскільки окремий розгляд цих вимог є можливим.

Ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу має бути мотивованою, вона може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК) , судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження").

Зазначені роз`яснення не втратили свого змісту й у зв`язку з прийняттям ЦПК України в новій редакції, так як правове регулювання цього питання не змінилося.

Суд першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 165 ЦПК України не врахував та постановив ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу щодо усіх заявлених Концерном «Міські теплові мережі» вимог.

Обґрунтування неможливості окремого розгляду вимог Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 17867,58 грн., інфляційних втрат в розмірі 487,87 грн., 3% річних в розмірі 335,03 грн., судового збору в розмірі 192,10 грн. від вимог про стягнення пені в розмірі 3133,70 грн. мотивувальна частині ухвали суду не містить.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зазначених обставин та вимог ч. 3 ст. 165 ЦПК України не врахував, а тому його висновок про відмову у видачі судового наказу щодо всіх заявлених Концерном «Міські теплові мережі» вимог не можна визнати обґрунтованим.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі» знайшли своє часткове підтвердження, а постановлена ухвала суду у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вимога апеляційної скарги про видачу судового наказу не підлягає задоволенню як така, що не відповідає положенням ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Ухвалу судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у цій справі скасувати , справу направити до суду першої для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: