Справа № 191/569/19
Провадження № 2/191/130/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 04 серпня 1996 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено шлюб. 17 жовтня 2017 року шлюб розірвано. 10 травня 2018 року ОСОБА_3 - помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Заповіту ОСОБА_3 не залишив, ніхто із інших спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, тому що не просліджується факт родинних відносин. Хоча шлюб між позивачем і ОСОБА_3 був розірваний в 2017 році, але вони продовжували жити разом та вести спільне господарство. Таким чином, підтверджується факт спільного проживання спадкодавця і позивача не менш як п'ять років до моменту смерті спадкодавця, яка настала 10 травня 2018 року. Після смерті ОСОБА_3 позивачка вступила у володіння і розпорядження 1/2 частиною квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, оскільки на момент смерті постійно проживала там. Позивачка фактично прийняла спадщину, користувалася і доглядала за 1/2 частиною квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. 1/2 частина квартири належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.2004 року виданого Іларіонівською селищною радою.

Просить встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3, до моменту його смерті 10 травня 2018 року та визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 10 травня 2018 року, на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне.

З копії свідоцтва про одруження серія І-КИ №001219 виданого виконкомом Іларіонівської селищної ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області вбачається, що 04 серпня 1996 року одружилися ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Прізвища після одруження: чоловіка «Решетніков», дружини «Пименова».

17 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, актовий запис №52.

18.05.2018 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 812120, яке було видано 18.05.2018 року Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №66.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка йому належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія САА №248035.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , але постановою №02-31/252 від 02.02.2109 року державний нотаріус Другої синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, після смерті 10 травня 2018 року ОСОБА_3, так як не просліджується факт родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем.

З копії спадкової справи №349/2018 до майна померлого 10 травня 2018 року ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1. Інші спадкоємці, якщо такі є, до нотаріуса за місцем відкриття спадщини не зверталися.

В той же час, судом встановлено, що позивач не може реалізувати право на оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, через те, що не просліджується факт родинних відносин.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1263 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.4ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтересів.

Згідност. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім'єю позивача з померлою необхідно для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті останнього.

Судом встановлено, що спадкодавець та позивачка перебували у зареєстрованому шлюбі більше 20 років, їхній шлюб було розірвано 17.10.2017 року, але вони продовжували проживати спільно проживати за однією адресою, вести спільне господарство.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання позивачки ОСОБА_1 з померлим 10.05.2018 року ОСОБА_5, у період з 1996 року по день смерті останнього, однією сім'єю понад п'ять років.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Факт, який просить встановити позивач, суд оцінює як обставину, від якої прямо залежать особисті та майнові права позивача.

На підставі викладеного та ст.ст. 1216,1217, 1220, 1221, 1258, 1261, 1263, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3, до моменту його смерті 10 травня 2018 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 10 травня 2018 року, на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_6