КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4519/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Справа № 757/17997/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Остапчук Т.В.,

у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського ЮріяВолодимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5,

встановив:

У грудні 2018 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним рішення Печерського районного суду м.Києва № 757/17997/14-ц від 11.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25 174 863 грн. 39 коп. суми боргу, 3654,01 грн. судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та поставити нове судове рішення, яким задовольнити подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що редакція Інструкції з організації примусового виконання рішень, яку застосував суд при постановленні оскаржуваної ухвали, втратила чинність та не могла бути застосована. Державний виконавець при зверненні з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_6 за межі України виконав усі вимоги, які ставляться до такого роду подань Розділом XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень у чинній на час звернення редакції.

Також суд першої інстанції мотивував своє рішення відсутністю доказів, які чинним законодавством на момент ухвалення оскаржуваної ухвали не вимагались, та не надав оцінки доказам, які були долучені до подання державним виконавцем, та не звернув уваги на докази, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Звертала увагу, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, було задоволено подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 757/17997/14-ц від 11.11.2015 року вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника, а також наявне умисне ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2014 року по справі № 757/17997/14-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що боржник не отримував виклики державного виконавця та відповідно не був ознайомлений з їх змістом, тому був позбавлений можливості виконати зазначені вимоги, а отже відсутні будь-які підстави вважати, що боржник умисно ухилявся від виконання рішення суду.

Також з актів державного виконавця від 05.04.2017 року та від 20.04.2017 року не вбачається, що під час виходу державного виконавця за місцем проживання боржника, останній перебував там та чинив будь-які дії, спрямовані на недопущення державного виконавця. Боржник попередньо не повідомлявся про наміри державного виконавця здійснити вихід за місцем проживання боржника.

Вважає, що наявність факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду на момент звернення державного виконавця зі спірним поданням не підтверджується належними доказами.

Звертає увагу на те, що державний виконавець приховав той факт, що на звернення державного виконавця із вимогою №23746-0-33-15/20 29.03.2016 року боржник надав відповідь, якою повідомив про наявне у нього майно, місце його знаходження, про місце знаходження правовстановлюючих документів, повідомив місце своєї роботи та надав всю запитану державним виконавцем інформацію. Дані обставини свідчать про те, що державний виконавець з невідомих причин не подає повну та достовірну інформацію з приводу дій боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, державним виконавцем не було вчинено всіх можливих виконавчих дій та в повній мірі не було вжито заходів, спрямованих на задоволення вимог стягувача за рахунок наявного у боржника майна. У відповіді на вимогу №23746-0-33-15/20 29.03.2016 року боржник повідомив державного виконавця про те, що він має рахунок у цінних паперах, відкритий в депозитарній установі ПАТ АБ «Укргазбанк» та було додано копію виписки з рахунку. Отже, боржник повідомив державного виконавця про наявність майна, що належить боржнику на праві власності.

Однак, звертаючись до суду з поданням, державним виконавцем не конкретизовано, які саме дії, спрямовані на реалізацію зазначеного майна боржника та задоволення вимог стягувача, було вчинено протягом останніх двох років і шести місяців. Також державний виконавець не повідомив суд, через які саме обставини державні виконавці протягом такого тривалого часу не спромоглися реалізувати зазначене майно.

В судовому засіданні стягувач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 та державний виконавець Кудрановський Ю.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати та прийняти постанову про задоволення подання державного виконавця.

Представник боржника ОСОБА_8 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України боржника ОСОБА_5, державний виконавець посилався на те, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження №49420175, відкритого на виконання виконавчого листа № 757/17997/14, державним виконавцем здійснено усі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 25 174 863, 39 грн. та 3654,01 грн. судових витрат. Про відкриття зазначеного виконавчого провадження та про здійснення державним виконавцем виконавчих дій боржник ОСОБА_5 був обізнаний, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Однак жодних дій для виконання рішення суду боржник не вчинив, вимоги та виклики державного виконавця залишено ним без розгляду, сума заборгованості є значною, витребувані документи виконавцем боржник не надає, у зв'язку із чим захист прав стягувача без вжиття заходів забезпечення виконання судового рішення у спосіб тимчасового обмеження ОСОБА_5 за межі України до виконання зобов'язань вважає неможливим.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вимоги розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін'юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін'юстом України 2 квітня 2012 року № 489/20802 не виконано. Будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення - виконавцем суду не надано. З квітня 2017 року державним виконавцем не здійснювались виходи за місцем проживання боржника.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без урахування усіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід'ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов'язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини .

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25 174 863 грн. 39 коп. суми боргу, 3654,01 грн. судових витрат.

11 листопада 2015 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №757/17997/14 на примусове виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року.

19 листопада 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 757/17997/14, виданого 11.11.2015 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25 174 863 грн. 39 коп. суми боргу, 3654,01 грн. судових витрат.

Також державним виконавцем головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 листопада 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_5 отримав 29 березня 2016 року (а.с. 13 том 1). Проте боржник ОСОБА_5 судове рішення в самостійному та добровільному порядку не виконує.

При проведенні виконавчих дій старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено відповідні запити щодо з'ясування майнового стану боржника.

18 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках в ПАТ «Укрсоцбанк», а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, що належать боржнику ОСОБА_5 у межах суми 25 178 517 грн. 40 коп.

З результатами отриманої інформації встановлено, що у боржника ОСОБА_5 наявний відкритий рахунок в цінних паперах у АБ «Укргазбанк» (а.с.36 том 1).

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24 лютого 2016 року накладено арешт на рахунок в цінних паперах та на цінні папери в ПАТ «Укргазбанк», що належать боржнику ОСОБА_5 у межах суми 25 178 517,4 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельних ділянок, але згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта виявлені земельні ділянки: (кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2; кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1; кадастровий номер НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_3; кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_4; кадастровий номер НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_5 кадастровий номер НОМЕР_8 за адресою: АДРЕСА_5»; кадастровий номер НОМЕР_7 за адресою: АДРЕСА_5») є предметами іпотеки (іпотекодержателі: ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов'язань», ПАТ АБ «Укргазбанк» за іншими невиконаними грошовими зобов'язання ОСОБА_6, а також є обтяженими (накладено арешт) згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/517 від 23.01.2015 року в інтересах Прокуратури Київської області та ухвалою Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/25318/18-к від 23.05.2018 року в інтересах Генеральної прокуратури України.

Як вбачається з листа заступника голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 28.04.2017 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, земельні ділянки, які знаходяться у ж/м «Краєвид-2» смт. Козин, Обухівського району Київської області перебувають в якості забезпечення за кількома кредитними договорами, укладеними з АБ «Укргазбанк». Загальна заборгованість за вказаними кредитними договорами становить більше 35 мільйонів гривень. З огляду на викладене, АБ «Укргазбанк» не надає згоди на реалізацію зазначеного іпотечного майна. ( а.с 53).

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавцем посилався на те, що оскільки виявлені земельні ділянки є обтяженими, які відбулись до відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 757/17997/14, то зазначене унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з боржника ОСОБА_6 боргу за рахунок цих земельних ділянок. Виходячи з викладеного, зазначені земельні ділянки, які належать боржнику на праві власності, не можуть розглядатися як належне майно, за рахунок якого має бути виконане судове рішення на користь стягувача.Отже, реально виконати судове рішення по справі 757/17997/14-ц про стягнення з боржника боргу у значній сумі за рахунок належних на праві власності боржнику земельних ділянок є неможливим.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем 12.01.2016 року, 26.01.2016 року, 29.08.2017 року, 18.09.2017 року, 30.05.2018 року, 26.06.2018 року, 06.09.2018 року на адресу боржника ОСОБА_6 надсилались виклики щодо явки до державного виконавця для надання пояснень щодо невиконання рішення суду. Однак ОСОБА_5 на виклики не з'являвся, про причини неявки не повідомляв. Крім цього, боржник не подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно протягом встановленого державним виконавцем строку.

Державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6, яка є адресою його фактичного проживання.

05.04.2017 року та 20.04.2017 року здійснено вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_5 - АДРЕСА_6 для проведення виконавчих дій, зокрема, з метою проведення перевірки наявності майна, що належить боржнику.

Однак боржник не допустив державного виконавця до житлового приміщення, про що складено відповідні акти (а.с.136, 138, том 1). З акту державного виконавця вбачається, що 20 квітня 2017 року вихід здійснювався групою державних виконавців, у присутності представника стягувача і двох понятих. Проте при спробі увійти на територію двору невстановлені особи, що знаходились на території двору, застосували силу до державного виконавця та виштовхали за територію двору, закривши ворота.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, листами від банківських установ, які надійшли на запити державного виконавця, встановлено, що у боржника ОСОБА_5 відсутні грошові кошти, за рахунок яких можливо виконати судове рішення.

Згідно з інформацією Державної фіскальної служби України боржник ОСОБА_5 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Разом з тим, відповідно до наявної у матеріалах справи довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 20-1.453/17 від 31 жовтня 2016 року, в період з 19.11.2015 року (виконавче провадження відкрито 19.11.2015 року) по 27.10.2016 року, боржник ОСОБА_5 неодноразово перетинав кордон України, зокрема він здійснював поїздки до міст: Лондон, Мюнхен, Стамбул, Салоніки, Рим, Керкіра, Корфа ( а.с.140 том 1).

Колегія суддів вважає, що вказане свідчить про те, що боржник ОСОБА_5 має реальні можливості виконувати обов'язок щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини, оскільки будь-яких доказів того, що поїздки ОСОБА_5 за кордон України оплачувались не ним особисто, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. І на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань вже відбувся і є об'єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, наявність факту ухилення боржника від виконання судового рішення підтверджується ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 9 січня 2019 року, якою задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою ; визначено частку майна боржника ОСОБА_5 у спільному майні, а саме житловому будинку АДРЕСА_6, загальною площею 1308,3 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, зареєстрованого за ОСОБА_9, як Ѕ частку.

Зазначеною ухвалою Печерського районного суду м. Києва встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 757/17997/14-ц від 11.11.2015 року вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника. Наявні в матеріалах подання (матеріалах виконавчого провадження) докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р. по справі № 757/17997/14-ц.

За викладених обставин висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання з огляду на відсутність доказів , що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні подання державного виконавця.

Заперечення представника боржника про те, що суд не встановив, що боржник ухилився від виконання рішення суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь - яких доказів про те, що заявник здійснював заходи щодо реального виконання рішення суду останнім не надано.

Посилання суду першої інстанції на невиконання державним виконавцем вимог розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02 квітня 2012 року № 512/5 щодо відсутності у поданні підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань та відсутності доказів повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення зазначеної Інструкції в редакції наказу Мінюсту України від 02 квітня 2012 року втратили чинність з набуттям чинності нової редакції Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року.

Розділ ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року не передбачає вимог до подання виконавця щодо надання доказів про повідомлення боржника про направлення до суду відповідного подання.

Однак, як вбачається з матеріалів подання державного виконавця, вони містять доказ направлення боржнику ОСОБА_5 копії подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 28 листопада 2018 року, що підтверджується фіскальним чеком Відділення поштового зв'язку Київ-53 ПАТ «Укрпошта» від 28 листопада 2018 року ( а.с.10).

Заперечення представника боржника щодо невиконання державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення, не зважаючи на те, що боржником надано належну інформацію про наявність у нього у власності цінних паперів, зокрема акцій ПАТ «Трест Київміськбуд-1», іменних акцій АБ «Украгазбанк», - колегія суддів не приймає до уваги як підставу для відмови у задоволенні подання, оскільки з подання вбачається, що державним виконавцем вирішується питання про реалізацію виявлених цінних паперів шляхом їх продажу. Разом з тим, виходячи із вартості зазначених цінних паперів (номінальна вартість іменних акцій емітента АБ «Укргазбанк», кількістю 6601 штук, - 6601 грн., сукупна ринкова вартість іменних акцій емітента АБ «Укргазбанк», кількістю 20 296 штук, станом на 31.03.2016 року - 26 897 грн. 63 коп.), їх реалізація не відповідатиме встановленим принципам реального виконання судового рішення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сума заборгованості є значною, рішення суду не виконується боржником з 2015 року, проте за даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Омельяненко О.М. протягом 2015 - 2016 років багаторазово перетинав кордон України. Оскільки боржником не надано державному виконавцю будь - яких доказів про те, що він не має об`єктивної можливості виконати рішення суду (хвороба, відсутність майна, доходів тощо), висновки суду про те, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду, не ґрунтуються на матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Юрія Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 до виконання зобов'язань за вказаним рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення:

Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського ЮріяВолодимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_6 ) до виконання ним виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 11 листопада 2015 року у справі №757/17997/14-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25 174 863 грн. 39 коп. суми боргу, 3654,01 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.