Справа № 462/3338/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Шморгун Ю.М.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника - ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 , представника заінтересованої особи - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , в якому просить визначити терміном на 6 місяців обмежувальні заходи, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву обґрунтовує тим, що вона разом із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 проживає у будинку по АДРЕСА_1 , який належить їм на праві приватної часткової власності. Вона дровгий час потерпає від психологічного, фізичного та економічного насильства ОСОБА_3 , який протягом останніх років часто влаштовував скандали, сварки, ображав та принижував її, неодноразово наносив побої та, окрім того, викрав її документи на квартиру по АДРЕСА_2 та будинок по АДРЕСА_1 . Вона неодноразово з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 зверталась в правоохоронні органи, однак вжиті заходи не дали жодного результату. У неї виникли побоювання за своє життя, тому на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить встановити обмежувальний припис відносно колишнього чоловіка ОСОБА_3 , оскільки в інший спосіб запобігти застосуванню до неї насильства неможливо.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву, посилаючись на те, що тривале застосування заходів психологічного, фізичного та економічного насильства впливає на психологічний стан заявниці, поведінка ОСОБА_3 є агресивною і жорстокою, чому ОСОБА_1 побоюється за своє життя. Зазначили, що заявниця має у власності дві квартири у м.Львові, проте з осені 2018 року проживає одна у будинку АДРЕСА_1 , хоча будинок відключений від мережі електропостачання через наявну заборгованість. Заінтересована особа не має ключів від будинку і в ньому не проживає з 2017 року. Також зазначили, що ОСОБА_3 вчиняє насильство щодо заявниці у різних формах: психологічній, фізичній та економічній. Такі дії ОСОБА_3 спричиняють у заявниці емоційну невпевненість та відчуття беззахисності перед агресією та тиском колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Просять заяву задовольнити і видати обмежувальний припис строком на шість місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечили та зазначили, що усі звернення заявниці ОСОБА_1 в правоохоронні органи є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження та не відповідають дійсності. Пояснили, що ОСОБА_3 був співласником квартири по АДРЕСА_2 , однак належну йому частку подарував заявниці. До середини 2014 року ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 у квартирі по АДРЕСА_2 , де під час спільного життя заявниця постійно провокувала конфлікти, які супроводжувалися психологічним тиском на ОСОБА_3 , дозволяла собі штовханину, від якої зазвичай йому доводилося боронитися. Через таку поведінку дружини ОСОБА_3 тричі звертався до суду із позовами про розірвання шлюбу, однак двічі на вмовляння ОСОБА_1 примирювався з нею. В 2017 році рішенням Залізничного районного суду м. Львова, яке було оскаржене ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано. Після чергового конфлікту у 2014 році ОСОБА_3 переїхав проживати у батьківський будинок по АДРЕСА_1 , який йому та заявниці належить на праві спільної часткової власності. У 2017 році заявниця переїхала проживати до нього в будинок. Протягом двох тижні спільного проживання ОСОБА_1 продовжувала провокувати конфлікти, вчиняла сварки, переслідувала його, не випускала з будинку, протягувала до нього руки, забирала мобільний телефон, під час чого він вимушений був захищатися від неї. В результаті такої поведінки заявниці, ОСОБА_3 у 2017 році залишив будинок АДРЕСА_1 та переїхав проживати до своїх родичів. Вже тривалий час ОСОБА_3 взагалі не навідується у будинок, так як уникає зустрічей з колишньою дружиною. З метою уникнення будь-яких контактів із заявницею, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про реальний поділ будинку по АДРЕСА_1 . Щодо тверджень заявниці про застосування до неї економічного насильства у вигляді викрадення правовстановлюючих документів на квартиру по АДРЕСА_2 , вважають, що це є вигадкою ОСОБА_1 . Так на прохання батька заявниці, ОСОБА_3 перевіз деякі речі, в тому числі і книжки з квартири у будинок по АДРЕСА_1 . Серед перевезених речей ОСОБА_3 виявив правовстановлюючі документи на квартиру та будинок, які в подальшому у лютому 2019 року в приміщенні юридичної консультації в присутності поліцейських повернув заявниці. Ствердили, що ОСОБА_1 не проживає у будинку по АДРЕСА_1 , який відключений від електричної мережі та газопостачання через наявну заборгованість. Між тим, заявниця має дві квартири по АДРЕСА_3 , а заявник, окрім будинку по АДРЕСА_1 , іншого житла не має. З врахуванням вищенаведеного, вважають, що відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просить визначити терміном на 6 місяців обмежувальні заходи, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , покликаючись на те, що вона тривалий час потерпає від психологічного, фізичного та економічного насильства ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зокрема ОСОБА_3 належить 2/3 частини будинку, а ОСОБА_1 - 1/3 частини будинку.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і приписки №11382 від 18.05.2019 року, виданої ЛКП «Сяйво», вбачається, що у будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: ОСОБА_5 ; власником 1/3 будинку являється ОСОБА_1 (договір дарування 1/3 частки житлового будинку від 07.12.2012 року, зареєстрований в реєстрі за №2617). ОСОБА_1 у будинку не зареєстрована.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і приписки №1669 від 20.05.2019 року, виданої ЛКП «Граніт», вбачається, що у квартирі по АДРЕСА_2 зареєстровані троє співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 чоловік та ОСОБА_6 (свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) №15923 від 02.08.1996 року)).

З пояснень заявника та заінтересованої особи встановлено, що ОСОБА_3 подарував свою частку у квартирі по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом встановлено, що впродовж 2010-2017 років ОСОБА_1 десять разів зверталася у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області із заявами щодо неправомірних дій чоловіка ОСОБА_3 (ЖРЗПЗ 1159 від 28.02.2010 року, ЖЕО №9296 від 16.10.2013 року, ЖЕО №9333 від 17.10.2013 року, ЖЕО №1094 від 07.02.2014 року, ЖЕО №5921 від 27.06.2014 року, ЖЕО № 10001 від 10.10.2014 року, ЖЕО №10045 від 11.10.2014 року, ЖЕО №10441 від 12.10.2014 року, ЖЕО №5506 від 07.03.2016 року, ЖЕО №5632 від 09.03.2016 року, ЖЄО №5325 від 03.03.2017 року). За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 Залізничним ВП ГУНП у Львівській області були прийняті рішення про закриття чотирьох кримінальних проваджень на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а чотири звернення розглянуто згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян», що підтверджується інформаційними листами Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 11.03.2016 року, 01.03.2017 року /а.с.100-101, 102/ .

Згідно висновків експертів № 1854 від 18.10.2013 року, №1063 від 01.07.2014 року, №1315 від 2014 року, №1838 від 13.10.2014 року, №481 від 10.03.2016 року, №1482 від 27.07.2016 року, №734 від 25.05.2017 року, №1523 від 29.09.2017 року, у ОСОБА_1 було виявлено легкі тілесні ушкодження (а.с. 10,11,12, 14, 17, 19, 20, 21).

З пояснень заявника та заінтересованої особи встановлено, що подружжя ОСОБА_7 проживали у квартирі по АДРЕСА_2 . За час спільного проживання між ними часто виникали конфлікти, через що ОСОБА_3 у 2014 році залишив дружину ОСОБА_1 та переїхав проживати у батьківський будинок по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 тричі звертався до суду із позовами про розірвання шлюбу, але двічі на вмовляння ОСОБА_1 примирювався з нею. В 2017 році ОСОБА_1 , маючи у власності дві квартири у АДРЕСА_3 , перейшла проживати у будинок АДРЕСА_1 . Протягом двох тижні спільного проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно виникали конфлікти, у зв`язку з чим ОСОБА_3 залишив будинок по АДРЕСА_1 та переїхав проживати до своїх родичів, так як іншого житла він не має. З того часу ОСОБА_3 в будинку не проживає і ключів від будинку не має, оскільки ОСОБА_1 замінила замок у вхідних дверях будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що з осені 2018 року вона проживає у будинку по АДРЕСА_1 , при цьому будинок відключений від мережі електропостачання через наявну заборгованість.

ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що будинок по АДРЕСА_1 відключено від мереж електро та газопостачання через наявну заборгованість і в цьому будинку з 2018 року ніхто не проживає. Також зазначив, що він взагалі не навідується у будинок, так як уникає зустрічей з колишньою дружиною, яка поводиться неадекватно. З метою уникнення будь-яких контактів з колишньою дружиною, він звернувся у суд з позовом про реальний поділ будинку по АДРЕСА_1 , проте дана справа судому ще не розглянута, оскільки ОСОБА_1 свідомо затягує розгляд справи.

Між тим, належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживає у будинку по АДРЕСА_1 у матеріалах справи не має.

У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 в правоохоронні органи протягом 2018 року щодо вчинення ОСОБА_3 відносно неї фізичного насильства.

В лютому 2019 року ОСОБА_1 зверталася у Галицький ВП ГУНП у Львівській області із заявами щодо побиття її колишнім чоловіком та його адвокатом Маркович Б.І.

Згідно висновку експерта №249 від 10.04.2019 року у ОСОБА_1 при обстеженні в ТП №1 м. Львова 15.02.2019 року було встановлено діагноз: «Видимих слідів пошкоджень не виявлено». Струс головного мозку?». При огляді судово-медичним експертом будь-яких тілесних ушкоджень і слідів їх загоєння не виявлено. Діагноз: струс головного мозку не підтверджений об`єктивними судово-медичними даними.

Суд критично оцінює покликання ОСОБА_1 на те, що 13 лютого 2019 року поблизу Залізничного районного суду м.Львова колишній чоловік ОСОБА_3 , тримаючи руки в кишенях, штовхав її зі всієї сили, вдаряючи до стіни, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується поясненнями ОСОБА_3 , за якими він не штовхав заявниці і не викрадав у неї документів, висновком експерта №249 від 10.04.2019 року, а також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер спостереження працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 13 лютого 2019 року біля приміщення юридичної консультації повідомила працівникам поліції, які приїхали на її виклик, про те, що колишній чоловік ОСОБА_3 викрав у неї документи на майно, а адвокат ОСОБА_9 . І. її побила.

Таким чином, судом не встановлено застосування протягом 2018-2019 років ОСОБА_3 фізичного насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_1 .

Покликання ОСОБА_1 та її представника про застосування ОСОБА_3 економічного насильства у вигляді викрадення правовстановлюючих документів на квартиру і будинок ОСОБА_1 , суд оцінює критично, виходячи з наступного. Так, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що під час подружнього життя на прохання батька заявниці він перевіз деякі речі, в тому числі і книжки, з квартири по АДРЕСА_2 будинок по АДРЕСА_1 , де в подальшому серед книжок виявив правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_5 . У лютому 2019 року в приміщенні юридичної консультації в присутності поліцейських він повернув колишній дружині документи на квартиру. Окрім цього, з відповіді Головного управління НП у Львівській області від 06.05.2019 року за №Д-25/гл/01/12-2019 вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 щодо крадіжки документів колишнім чоловіком ОСОБА_3 , яка мала місце у 2017-2018 роках, було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002540 від 17.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, однак 23.08.2018 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України. Вказана постанова, уповноваженим на те органом, не скасована (а.с.25).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом беззаперечно встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли неприязні стосунки, які призводять до конфліктів, у тому числі між ними виник спір щодо користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 з 2017 року не проживає у будинку по АДРЕСА_1 , у будинок не навідується, так як ключів від будинку не має і з метою уникнення будь-яких контактів з ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про реальний поділ будинку.

При вирішенні заявлених ОСОБА_1 вимог про заборону ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання у будинку по АДРЕСА_1 і заборону наближатися на відстань менше 300 м до цього місця, суд враховує, що ОСОБА_3 іншого житла, окрім будинку по АДРЕСА_1 , не має, у той час як ОСОБА_1 , окрім вказаного будинку, має у власності ще дві квартири у м.Львові.

Наведене свідчить про наявність зі сторони ОСОБА_1 спору щодо спільного будинку, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, а також про те, що вона вчиняє всі можливі дії та заходи щодо позбавлення ОСОБА_3 єдиного місця проживання.

Разом з тим, суд не знайшов підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства та ініціювання конфліктів протягом останніх трьох років, а також не встановив вірогідності вчинення ним у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві щодо колишньої дружини ОСОБА_1 .

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства

Враховуючи вищенаведене, виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 81, 264-265, 350-3 - 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.11.2019 року.

Суддя: