Справа № 466/3981/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2884/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Єзерського Р.Б. від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Лозинська Оксана Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9., ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10., ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ЄДРПОУ - 26526811, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Лозинська Оксана Михайлівна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 про визнання права власності в порядку спадкування, скасування державної реєстрації права власності - відмовлено у повному обсязі.Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.05.2018 року шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101 - скасовано.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. Вважає рішення таким, що прийняте з порушенням вимог процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Зазначає, що висновки суду про те, що позивач перебував у шлюбі під час того як проживав з вітчимом не мають правового значення для вирішення питання про віднесення його до кола спадкоємців після смерті вітчима. Вказує на те, що в підтвердження обставин проживання апелянта з вітчимом він надав суду копії квитанцій від 21.10.2012 року, 20.10.2012 року, 25.12.2012 року про купівлю техніки, яка використовувалась ними у домашньому побуті спочатку за адресою АДРЕСА_7, а потім була спільно перевезена до квартири на АДРЕСА_1 Вказує на те, що факт ведення спільного господарства та побуту підтвердив також і свідок ОСОБА_8, який з 2007 року володіє вантажним автомобілем та допомагав доставляти вказану техніку з магазина до житла. Крім цього, зазначає, що акт фактичного проживання ЛКП «Старий Львів» від 16.08.2018 року, який містить інформацію про те, що позивач разом з вітчимом проживав та вів спільне господарство за адресою АДРЕСА_7 з невідомих причин був оцінений судом як неналежний доказ. Також, зазначає, що з копії паспорта та копії будинкової книги вбачається, що позивач з вітчимом проживали спільно та навіть спільно переїхали до нового житла та продовжували життя спільно. Крім цього, звертає увагу на помилковість застосування судом вимог ст. 82 ЦПК України в частині преюдиційності щодо рішень у справі №466/9050/17 де визнано право власності на спірне житло за ОСОБА_4, а також у справі №466/4984/17 де скасовано рішення про встановлення факту спільного проживання позивача з вітчимом, оскільки в цих справах судами не встановлювалось де саме проживав вітчим, за якою адресою знаходилось його майно та у зв'язку з чим вказана обставина підлягає доведенню в межах даної справи.

В судове засідання окрім представників позивача та відповідача ОСОБА_4, решта учасників справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси згаданих сторін у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень у судах обох інстанцій учасників справи та їх представників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1220, 1216, 1217, 1264, ЦК України, ст.ст. 76, 81, 18, ч.4, 5 ст. 82, ч.1 ст.141, ч. 9 ст. 158 ЦПК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, ст.27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 9 ч.1 ст.129 Конституції України та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що предметом спору є 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 яка належала на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф.Відповідач ОСОБА_4 перебувала із ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1998 року по 13.02.2007 року. 13 лютого 2007 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, про що зроблено актовий запис № 85.ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, про що складено відповідний актовий запис № 384.Після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М. було відкрито спадкову справу №5-2016, видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру по АДРЕСА_6, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по АДРЕСА_1 відмовлено.Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року у справі №466/9050/16-ц, було визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя та право власності на 1/2 частину в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних правах Апеляційного суду Львівської області від 03.07.2018 року апеляційне провадження закрито.Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03.07.2018 року залишено без змін.Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином відповідачки ОСОБА_4 і також відносить себе до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9, посилаючись на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2017 року (справа №464/4984/17), яким задоволено його заяву та встановлено факт його спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_9, з 08.02.2002 року по день смерті спадкодавця.10.05.2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2017 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у зв'язку із недоведеністю вимог, оскільки позивач ОСОБА_2 не довів належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтованість заяви: факт його проживання з ОСОБА_9 однією сім'єю з 08.02.2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_11 року, дня смерті ОСОБА_9 Не погоджуючись із вказаним рішення позивач ОСОБА_2 подав касаційну скаргу.Ухвалою Верховного Суду від 27.06.2018 року відкрито касаційне провадження.Із паспорта громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що з 08 лютого 2002 року він був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3, знятий з реєстрації за цією адресою 26 лютого 2016 року.Із договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 5 вересня 2001 року вбачається, що з 2001 року її власником була мати позивача - відповідач ОСОБА_4 Цю квартиру вона відчужила на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі 212.На момент смерті ОСОБА_9, позивач ОСОБА_2 з 04.03.2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до того він разом із померлим ОСОБА_9 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_3.Із будинкової книги на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що власник ОСОБА_9 та позивач ОСОБА_2 були зареєстровані за цією адресою 4 березня 2016 року. Квитанції на оплату комунальних послуг не підтверджують спільне проживання позивача і померлого ОСОБА_9 однією сім'єю і ведення ними спільного господарства, а лише вказують на чиє ім'я вони виписані обслуговуючою організацією - то ім'я ОСОБА_12, то на ОСОБА_9Суд не приймає до уваги акт від 16.08.2018 року, складений ЛКП «Старий Львів» в тому, що у квартирі АДРЕСА_3 був зареєстрований та проживав ОСОБА_9, оскільки такий акт складений через два роки після смерті померлого ОСОБА_9 та не є належним й допустимим доказом ведення спільного господарства та проживання однією сім'єю позивача та померлого ОСОБА_9Крім того, суд критично відноситься до показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8 та самого позивача. Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що знала померлого ОСОБА_9, оскільки разом гуляли з собаками, інколи заходила до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3. Останній перебував у квартирі сам. Останнім часом приблизно 3 роки інколи бачила позивача. Свідок ОСОБА_8 ствердив, що у 2013 році допомагав померлому ОСОБА_9 перевозити деякі речі з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_1 - новий холодильник, пральну машину, а також вони гуляли разом зі собаками.Допитаний у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 як свідок пояснив, що з 2008 року до дня смерті ОСОБА_9 вони проживали разом. Крім того, в період з 2001 по 2006 рік перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох дітей, з 2010 по 2013 рік перебував у другому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14, мав ще одну дитину та проживав АДРЕСА_3, де були нормальні умови проживання, і в кімнаті приблизною площею 8 кв. м. спали всі на одному ліжку. 1 березня 2016 року переїхав разом з померлим проживати на АДРЕСА_1. Проте, ОСОБА_9 помер на АДРЕСА_3. Позивач здійснював його поховання та встановив надмогильну споруду. Проте договір на виготовлення і встановлення надмогильного пам'ятника №91Д від 17.05.2017 року укладений на ім'я ОСОБА_8Допитана у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_4 пояснила, що померлий ОСОБА_9 ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_3, а проживав АДРЕСА_6. Квартира по АДРЕСА_3 належала їй на праві приватної власності до 26.02.2016 року, яка була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за № 212. Квартира визнана аварійною, що загрожує обвалом відповідно до рішення Львівської міської ради №542 від 11.12.2002 року. У квартирі не було жодних побутових умов для нормального проживання. ОСОБА_9 міг перебувати у вказаній квартирі, оскільки мав там свої інструменти. Обставини спільного проживання разом з померлим ОСОБА_9 встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2017 року. На підставі вищезазначеного рішення вона зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 20.06.2017 року. Організацію поховання померлого ОСОБА_9 здійснювала за власні кошти.Свідок ОСОБА_15, який є рідним братом позивача, ствердив, що вітчим ОСОБА_9 завжди проживав АДРЕСА_6 разом з матір'ю - відповідачкою ОСОБА_4 По АДРЕСА_3 міг перебувати, оскільки охороняв квартиру від сторонніх осіб. В квартирі не було води, світла та газу, оскільки вона була аварійною. Всі витрати, пов'язані із похованням померлого ОСОБА_9 здійснювала його мати ОСОБА_4 Позивач в період з 2002 до дня смерті ОСОБА_9 перебував у двох зареєстрованих шлюбах, проживав за різними адресами і ніколи не вів спільного господарства з померлим.Свідок ОСОБА_16 ствердила, що знала померлого ОСОБА_9 та відповідачку ОСОБА_4 приблизно з 2012 року, які проживали разом АДРЕСА_6. По АДРЕСА_3 померлий тримав свої інструменти, бо той столярував, собаку, з якою вона допомагала гуляти. Квартира була в жахливому стані, туалету не було, обвисла стеля, яка могла впасти на голову. Вперше побачила позивача лише на похороні ОСОБА_9Таким чином, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 не надано, а судом не здобуто жодного належного та допустимого доказу щодо наявності підстав для визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації.Крім того, позивач ОСОБА_2 та його представник не змогли пояснити суду, які вимоги ставляться до відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.Державна реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, номер запису про право власності 21001140, 21001186 від 15.06.2017 року здійснена на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/9050/16-ц від 05.05.2017 року.Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а тому вважав за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

22 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (з врахуванням заміни судом відповідача за клопотанням позивача), третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу - Лозинська Оксана Михайлівна, в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності: 21001140 та 21001186 від 15.06.2017 року та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що він є спадкоємцем після смерті вітчима ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 17,4 кв. м., яка була придбана померлим на підставі договору купівлі - продажу 12.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_17 З метою оформлення спадкових прав він звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю разом із померлим ОСОБА_9 13.09.2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова встановлено факт спільного проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_9 У подальшому 23.10.2017 року позивач звернувся до третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте з'ясувалось, що згідно даних перевірки в Спадковому реєстрі, спадкова справа після смерті ОСОБА_9 зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М. Крім того, випадково дізнався, відповідачкою ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2017 року, а також те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2017 року визнано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_4, при цьому 1/2 частина квартири визнана за відповідачкою як така, що була набута у шлюбі разом із ОСОБА_9, а 1/2 частина квартири визнана за ОСОБА_4 в порядку ст.1264 ЦК України як спадкоємця четвертої черги, яка спільно проживала не менше як п'ять років разом з померлим. Не погоджуючись із судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2017 року ним подано апеляційну скаргу. 10.05.2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2017 року, і оскільки між сторонами існує спір про право, роз'яснено позивачу звернутися до суду за правилами загального позовного провадження.Позивач не визнає та заперечує ту обставину, що відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_9 проживали спільно однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а відтак ОСОБА_4 не є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9 Він вважає себе спадкоємцем четвертої черги після смерті свого вітчима в порядку ст.1264 ЦК України, таким, що проживав з ним спільно з 08.02.2002 року за адресою: м.Львів, АДРЕСА_3 до 04.03.2016 року, а з 04.03.2016 року вдвох переїхали до спірної квартири. Позивач є пасинком померлого, який спільно проживав із спадкодавцем, був пов'язаний з ним спільним побутом, мав взаємні права та обов'язки, продовжує проживати у спірній квартирі, утримує її, сплачує комунальні послуги. Дані обставини підтверджуються доказами, зокрема копіями його паспорту та спадкодавця, будинковою книгою, квитанціями про оплату комунальних послуг, договором на замовлення та організацію поховання спадкодавця та договором на виготовлення та встановлення надмогильної споруди. Крім того, вважає, що відповідач ОСОБА_4 до нотаріуса не зверталася з приводу оформлення спадкових прав як спадкоємець четвертої черги, а лише як колишня дружина із заявою про видачу свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, на підставі якої їй могло б бути видано свідоцтво лише на половину квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що предметом спору є лише половина спірної квартири по АДРЕСА_1, оскільки інша половина була набута ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_9 і належить відповідачці як спільна сумісна власність і не входить до предмету спору.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім цього, відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 перебувала із ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1998 року по 13.02.2007 року.

13 лютого 2007 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, про що зроблено актовий запис № 85 (а. с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, про що складено відповідний актовий запис № 384.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року у справі №466/9050/16-ц визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя та право власності на 1/2 частину в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних правах Апеляційного суду Львівської області від 03.07.2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - закрито.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03.07.2018 року залишено без змін.

Вказане рішення є чинним та не скасованим.

Цими рішеннями окрім визнання права власності на спірну квартиру за відповідачкою ОСОБА_4; закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на таке за скаргою позивача ОСОБА_2 з підстав, що таким не зачіпаються права та інтереси позивача, - також встановлено, що померлий ОСОБА_9 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, незважаючи на розірвання шлюбу, що стало підставою для визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири як спадкоємцем ОСОБА_9 четвертої черги. Відповідно слід вважати, що згаданими судовими рішеннями у вказаній справі встановлено відсутність підстав у позивача вважати себе спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9 з аналогічних підстав.

З матеріалів справи, також, вбачається, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, номер запису про право власності 21001140, 21001186 від 15.06.2017 року здійснена на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/9050/16-ц від 05.05.2017 року.

Відповідно вказані, встановлені судом обставини, унеможливлюють задоволення позову у даній справі.

Крім цього, 10.05.2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області вказане рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2017 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у зв'язку із недоведеністю вимог.

Постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року скасовано. Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа - Третя Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю залишено без розгляду. Роз'яснено ОСОБА_2, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

З таким позовом ОСОБА_2 не звертався та, як ствердила його представник у суді апеляційної інстанції, наміру звертатись не має, оскільки вважає, що даний позов стосується питань встановлення, зокрема, згаданого факту.

Відповідно вказане додатково свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи наведене слід вважати, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

Н.О. Шеремета