Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/432/18
Провадження № 2/674/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В.

номер справи 674/432/18

учасники справи:

позивач-відповідач ОСОБА_1

представник позивача відповідача ОСОБА_2

відповідач позивач ОСОБА_3

представник відповідача-позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.) та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку ,

В С Т А Н О В И В :

23 березня 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.).

На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 , який проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 і після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна частка (пай) на яку позивачка вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

При житті ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів дочці ОСОБА_1 , заповіт від 03 вересня 1999 року, посвідчений секретарем Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №8, є не зміненим та не скасованим.

Крім позивачки спадкоємцем за законом є її сестра - ОСОБА_5 , яка претендує на спадщину, а саме на обов`язкову частку у спадщині, до нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане майно.

Згідно довідки виданої Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» акт про завершення будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною радою не видавалось на прізвище ОСОБА_6 .

Те, що за померлим рахується житловий будинок, підтверджується зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд, довідкою та виписками з погосподарських книг с.Великий Жванчик, Дунаєвецького району Хмельницької області, а тому ОСОБА_1 звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а також стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала та 16.04.2018 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_7 ,що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року по цивільній справі №674/913/16-ц позов ОСОБА_1 до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задоволено. Визнано за її рідною сестрою ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як за спадкоємницею за заповітом, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . По вказаній цивільній справі ОСОБА_5 не брала участі.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30.11.2016 року закрито апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року, яка мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки апелянта, тому ОСОБА_5 не відноситься до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у справі.

01.11.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30.11.2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про продовження розгляду справи.

22.01.2018 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області скасовано рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016 року. В позові ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 було збудовано батьками позивача та відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, являвся спільною сумісною власністю батьків сторін.

Також відповідачка-позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_7 . На час відкриття спадщини ОСОБА_5 постійно проживала із матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину. Вказаний факт підтверджується довідкою Великожванчицької сільської ради №448 від 09.03.2011 року та актом від 26.10.2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради.

ОСОБА_8 стверджує, що прийняла спадщину після смерті матері - 1/2 частину спірного житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилася, що підтверджується інформацією, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 21 жовтня 2016 №264/01-16. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 прописана в АДРЕСА_2 , проживає в АДРЕСА_3 . З акту від 26 жовтня 2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради, вбачається, що на день смерті матері ОСОБА_7 , відповідачка-позивачка постійно проживала разом з мамою за адресою АДРЕСА_3 , вели спільно господарство, а тому відповідачка -позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 , які залишилися після смерті матері ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 28 березня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.) та об`єднано в одне провадження, а також закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21 травня 2018 року заяву ОСОБА_5 про відвід судді Артемчук В.М. визнати необґрунтованою та передано для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Провадження в цивільній №674/432/18 зупинено до вирішення питання про відвід згідно ч.3 ст.40, ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою від 24 травня 2018 року судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Шкляруком В.М. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді Артемчук В.М. у цивільній справі №674/432/18.

Ухвалою суду від 11 червня 2018 року провадження у цивільній справі №674/432/18 поновлено.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Антал В.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити за необґрунтованістю.

Зокрема представник позивачка-відповідачка ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в обґрунтування відмови в зустрічному позові вказав на те, що доводи ОСОБА_5 про постійне проживання з матір`ю та ведення спільного господарства, та твердження, що вона являється такою, що прийняла спадщину, посилаючись на довідку Великожванчицької сільської ради № 448 від 09.03.2011 р. про проведення нею поховання матері та актом від 26.10.2016 р., складеним депутатом Дунаєвецької міської ради вважає є необґрунтованими.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 роз`яснено щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Свої вимоги ОСОБА_5 мотивує тим, що вона на час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 постійно проживала з матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 прописана за адресою АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Як пояснювала в судовому засіданні ОСОБА_5 , після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання АДРЕСА_3 .

З акту від 26 жовтня 2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради (а.с.117), вбачається, що на день смерті матері ОСОБА_7 , ОСОБА_5 постійно проживала разом з мамою за адресою АДРЕСА_3 ,вели спільно господарство.

Разом з тим, в матеріалах справи є довідка за № 02.18.01-1 1/747 від 20.07.2018 р. видана за підписом міського голови ОСОБА_9 В. та діловода ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , разом з нею в будинку проживав чоловік ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначених обставин та наведених вище норм закону слід критично оцінити акт від 26 жовтня 2016 року, оскільки він не є допустимим доказом на підтвердження того, що заявниця постійно проживала з ОСОБА_7 .

Так, акт від 26.10.2016 року, складений депутатом Дунаєвецької міської ради у тому, що ОСОБА_5 постійно проживала з ОСОБА_7 в м. Дунаївці, однак, депутат не є уповноваженою особою на складання таких документів. До повноважень депутата, наданих йому законом, не віднесено встановлення фактів проживання особи за тією чи іншою адресою. Акт складено депутатом через п`ять років після смерті ОСОБА_7 , не зрозуміло на підставі чого, оскільки в самому акті про те на підставі чого депутат склав такого акта не зазначено.

Факт постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 року відповідачем ОСОБА_1 не визнається. Наданими суду позивачем за зустрічним позовом письмовими доказами, свідченнями свідків вказаний факт не доведено, тому позивачка за зустрічним позовом не може вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України.

Відповідачка позивачка ОСОБА_3 та її представник, адвокат Венгер О.Д. позов ОСОБА_1 не визнали, в задоволенні позову просили відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Зокрема представник відповідачки-позивачки суду пояснив, що ОСОБА_3 необхідності звертатися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не було, оскільки вона прийняла спадщину після смерті матері, тому що проживала разом із нею на час відкриття спадщини однією сім`єю, що підтверджується актом від 26 жовтня 2016р. і це встановлено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, представників позивача-відповідача та відповідачки-позивачки, свідків, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 необхідно відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.9,10).

Відповідно до ст.ст. 1223,1233 ЦК України позивачка-відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 , спадщину прийняла, що підтверджується копією свідоцтва про народження та про шлюб, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2016 року серії НОМЕР_1 , а також матеріалами спадкової справи №136-2014, заведеної 19 травня 2014 року по заяві ОСОБА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 (а.с.11, 13,36-51).

Також у матеріалах спадкої справи за №136-2014 міститься заява відповідачки-позивачки ОСОБА_5 , яка зареєстрована 01.07.2014 року про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).

До маси спадкового майна, після смерті ОСОБА_6 , входить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , площею 94,1 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, вартістю 69475 грн., що підтверджується зведеним актом вартості будівель і споруд, технічним паспортом на житловий будинок.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2016 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Як вбачається з виписки з погосподарської книги за 1964-2015 роки, виданої Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований з 1964 року за померлим ОСОБА_6 , рік забудови житлового будинку 1960, сараю -1967, для ведення особистого селянського господарства виділено 0,40 га, для обслуговування житлового будинку виділено 0,25 га. (а.с.18-24).

Виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_6 регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий ОСОБА_6 своє право власності в БТІ не оформив.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, ОСОБА_6 набув право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин позов ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати за позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом від 03 вересня 1999 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ..

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 , в якій остання посилається на те, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 було збудовано батьками позивача та відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, являвся спільною сумісною власністю батьків, яку прийняла у спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із матір`ю, вела спільне господарство та являється такою, що прийняла спадщину. Вказаний факт підтверджується довідкою Великожванчицької сільської ради №448 від 09.03.2011 року та актом від 26.10.2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради.

Судом встановлено, що померлі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з 28.11.1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є дочками померлих і спадкоємцями після смерті батьків. Що підтверджується копіями свідоцтва про народження та одруження.

Встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася, що підтверджується інформацією, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 19 жовтня 2018 №264/01-16, а отже до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.138-140).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, зазначені норми встановлюють дві умови за яких спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, це - постійне проживання спадкоємця з спадкодавцем на час його смерті та/або звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За відсутністю підтвердження однієї із вказаних умов з боку спадкоємця, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Верховний Суд (постанова від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц) зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 прописана за адресою АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Як пояснювала в судовому засіданні відповідачкапозивачка ОСОБА_5 , після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання АДРЕСА_3 .

З акту від 26 жовтня 2016 року, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 68) вбачається, що на день смерті матері ОСОБА_7 , ОСОБА_5 постійно проживала разом з мамою за адресою АДРЕСА_3 , вели спільно господарство.

Згідно акта, складеного депутатом міської ради 11 травня 2018р. в присутності свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається , що ОСОБА_5 на момент смерті матері ОСОБА_7 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом в АДРЕСА_3 , вели спільне господарство з квітня 2009р. по березень 2011р. ( а.с.117).

Разом з тим, в матеріалах справи є довідка за № 02.18.01-11/747 від 20.07.2018 р., видана за підписом міського голови Заяць В. та діловода ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , разом з нею на день смерті у будинку постійно проживав та був зареєстрований чоловік, ОСОБА_6 ..

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зазначені в акті від 11.05.2018р. пояснили суду, що проживають по сусідству з ОСОБА_5 , бачили в господарстві її маму, з нею не спілкувалися. З якого часу проживала мати не знають. Бачили періодично. Мати хворіла і більше була в лікарні, померла вона в м. Дунаївці у будинку ОСОБА_5 , похоронили в с.В.Жванчик. При складанні акта 11 травня 2018р. депутатом в будинку ОСОБА_5 не були. Зокрема свідок ОСОБА_14 пояснила ,що підписала уже складений акт і дату в акті « квітень 2009 року» , вказала ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_16 проживала разом із своїм чоловіком в с.В.Жванчик , а коли захворіла, то дочка ОСОБА_5 забрала її до себе, а через дві неділі вона померла.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що ОСОБА_6 до смерті проживав в с.Великий Жванчик разом із своєю дружиною ОСОБА_16 до її смерті. Коли ОСОБА_6 захворів, то дочка ОСОБА_18 забрала його проживати до себе, жив він у неї півтора - два місяці, до смерті.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що на момент смерті , ОСОБА_7 була зареєстрована в с.Великий Жванчик, однак померла вона у м.Дунаївці. Скільки вона проживала в м.Дунаївці ,не знає. Батько сторін ОСОБА_6 також був зареєстрований в с.Великий Жванчик, однак помер у м.Дунаївці.

Особи, в присутності яких було складено акт від 26.10.2016р., допитані судом у якості свідків не були і не підтвердили місце постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 .

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Факт постійного проживання ОСОБА_5 на час смерті її матері ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_3 належними та допустимими доказами не підтверджується, акт від 26.10.2016р., на який посилається ОСОБА_5 , як на доказ постійного проживання з матір`ю спростовується допитаними в судовому засіданні свідками, які не підтвердили постійного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та її матері ОСОБА_7 .

З урахуванням зазначених обставин суд критично оцінює акт від 26 жовтня 2016 року, оскільки він нічим не підтвердився в судовому засіданні.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_20 , то суд не надає їм доказового значення, оскільки свідок є рідною дочкою ОСОБА_5 і зацікавлена давати пояснення на користь матері.

Таким чином, в ході судового розгляду, зокрема із пояснень свідків, встановлено, що ОСОБА_7 , яка є матір`ю сторін по справі, постійно проживала до дня смерті по АДРЕСА_1 , а у ОСОБА_5 в м. Дунаївці проживала тимчасово не значний період, на період хвороби.

Вказані обставини свідчать про тимчасове перебування спадкодавця ОСОБА_7 у м.Дунаївці у дочки ОСОБА_21 та виключає одночасно постійне проживання останньої із спадкодавцем на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем смерті в с.В. Жванчик, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 (а.с.10).

Виходячи з наведеного, вважаю, що сам факт спілкування ОСОБА_5 з покійною ОСОБА_7 , допомога їй у лікуванні та продуктами харчування, витрати коштів на її поховання не можуть свідчити про факт постійного проживання та ведення спільного господарства з останньою.

Як встановлено матеріалами справи, спадкова справа після смерті ОСОБА_22 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилася, а отже ОСОБА_5 до нотаріуса за оформленням спадщини, після смерті матері, не зверталась. В оформленні права на спадщину нотаріусом їй відмовлено не було, спір про це фактично відсутній, а тому вимоги позову про визнання права власності в порядку спадкування є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 разом з мамою за адресою АДРЕСА_3 , та ведення спільного господарства на день смерті ОСОБА_7 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.11.2017 року на що посилається представник позивачки відповідачки ОСОБА_4 ,то слід зазначити слідуюче.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України в редакції що діяла до 15.12.2017 р., під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А тому, посилання на те, що касаційним судом встановлено чи доведено вищезазначені обставини є безпідставними.

Дані обставини, а саме факт постійного проживання зі спадкодавцем, не встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, і не може бути доказом відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання стосовно вимоги позивачки-відповідачки про стягнення з відповідачки-позивачки витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч.2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка-відповідач просить стягнути з відповідачки-позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, актом №10 приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, у якому здійснено розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги, квитанцію №10 від 15.07.2019 року, відповідно до якої адвокату сплачено 2600 грн..

За такого згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн. та судовий збір розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76,81,82,89,133,141,263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (ціна позову 69475 грн.) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , 1963 року народження право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначені у технічному паспорті на житловий будинок під літерами: А1 житловий будинок площею забудови 94,1 кв.м., Б літня кухня ,площею забудови 30,5 кв.м, В- сарай, площею забудови 39,1 кв.м, Г сарай, площею забудови 5,8 кв.м, N ворота , як за спадкоємцем за заповітом, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач-відповідач : ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 );

Відповідач-позивач: ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) .

Дата складання повного судового рішення 25 листопада 2019 р.

Головуюча:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук