Провадження № 2/522/580/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

13 березня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним частини правочину,-

В С Т А Н О В И В:

07.03.2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, по якому просить стягнути солідарно з до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі 2 755 900,30 грн за кредитним договором №ML-500/226/2007 від 13 грудня 2007 року та судові витрати в розмірі 41 338,50 грн.

Ухвалою судді ОСОБА_7. від 15.01.2018 року було відкрито провадження по справі №522/16916/16 за позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

21.06.2017 року ОСОБА_5 було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним частини правочину, яка 10.11.2017 року була уточнена в описовій частині.

25.10.2017 року представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій він зазначив, що у зв`язку зі зміною прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_2 просив прийняти дане уточнення та стягнути заборгованість у повному обсязі з відповідачів.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Приморського районного суду М. Одеси та на підставі розпорядження керівника апарату судів Німас І.Я. №3009, Ухвалою суду від 14.05.2018 року було прийнято до провадження та розгляду суддею Науменко А.В.

Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про часта місце розгляду справи належним чином, від представника відповідача надійшла до суду заява про перенесення розгляду справи, у зв`язку з участю у іншому судовому засіданні призначеному на той самий час у Приморському районному суді м. Одеси. Докази на підтвердження участі у іншому засіданні не надані, також представником не обгрунтовано, чому пріоритет участі у справі наданий іншій справі 2018 року. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності та наголошував на винесені судом рішення у зв`язку з наявними процесуальними зловживаннями представника відповідача щодо затягуванням розгляду справи та тривалим у часі судовим процесом, також зауважано, що сторонами надані до суду усі необхідні докази для повного та всебічного розгляду справи.

Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідачів, проте була повернута до суду з відмітками «повернуто за терміном зберігання». Крім того, Ухвалу суду про прийняття у провадження даної справи розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення.

Також в матеріалах справи наявна заява підписана власноруч відповідачем ОСОБА_3 (аркуш справи 155 том 1) щодо розгляду справи за її відсутності та у подальшому її представник за довіреністю ОСОБА_8 деякий час брав участь у судових засіданнях.

Також на аркуші справи 153 -154 том1 міститься заява від представника відповідача ОСОБА_2 ) про розгляд справи за їх відсутності.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Більш того, строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України), є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання).

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Керуючись ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін за наявними матеріалами, тому як їх неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним частини правочину необхідно відмовити, з наступних підстав.

«13» грудня 2007 року між Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується ст. 1 Статуту Банку, зареєстрованого 30.06.2009 р. (надалі - «Банк»), (надалі за текстом також - «Банк» або Позивач) та ОСОБА_2 , (надалі за текстом також - «Позичальник» або Відповідач) був укладений Кредитний договір № МL-500/226/2007 (надалі за текстом також - «Кредитний договір»), за умовами якого Відповідачеві надано кредит в розмірі 114 150,00 (сто чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) швейцарських франків.

В забезпечення належного виконання зобов`язань Відповідача-1 (Позичальника) за Кредитним договором 13 грудня 2007 року між Банком та громадянкою України ОСОБА_3 , (надалі - «Поручитель» або «Відповідач-2») було укладено Договір поруки № SR-500/226/2007 (надалі - «Договір поруки»).

Згідно п. 1.1. Частини № 2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у Кредитному договорі.

Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору від 13.12.2007 року розмір відсоткової ставки складається з фіксованого відсотку + та FIDR, де фіксований відсоток склав 4,49 % ставка FIDR - 4,5 %, однак у подальшому. Відповідно до доданих сторонами Додаткових угод та додатків (графіків до них )ставка змінювалась, що не заперечувала жодна із сторін процесу.

Порядок виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини №2 Кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1. Частини №2 Кредитного договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Кредитного договору), шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів.

Відповідно до п. 1.9.1. Частини №2 Кредитного договору, незважаючи на інші положення Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов`язань за Кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 Кредитного договору), чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (надалі - «вимога»). При цьому, зобов`язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, керуючись п. 1.9.1. Кредитного договору, позивачем на адресу позичальника ОСОБА_5 було надіслано досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором за вих. № 1004 від 14.04.2016р., а 01.06.2016 року на адресу поручителя ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони зобов`язані протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь Банку, належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за Кредитним договором (арк справи 44-47 1 том).

Таким чином, станом на 23.03.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором № МL-500/226/2007 з урахуванням тіла кредиту та відсотків, яка становить 2 755 900,30 грн, яка скаладається з:

залишок заборгованості за кредитом - 2 527 321,70 гривень

сума відсотків за користування Кредитом - 228 578,58 гривень .

Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей530,612,625,1050,1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком за Кредитним договором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до п. 3.2. Договору Поруки, Поручитель прийняв на себе зобов`язання, у випадку невиконання Позичальником його боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку.

Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати відсотків у суду не має.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

В свою чергу, суд вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_5 про визнання недійсним частини правочину не підлягає задоволенню, оскільки судом під час розгляду справи встановлені наступні обставини.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що грошові кошти від Позичальника не отримувала, але також назначає, що кредит ій було видано у гривні, а не у валюті кредиту - швейцарських франках. ОСОБА_2 також зауважено, що Банк не надав їй при укладанні Кредитного договору інформацію відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів», не була обізнана щодо істотних умов договору, тому просить суд визнати недійсним п.2 договору № МL-500/226/2007 щодо валюти кредитування та зобов`язати банк зробити перерахунок валюти станом на 13.12.2007 року.

Також ОСОБА_5 подала до суду клопотання про забезпечення доказів від 10.11.2017 року (аркуш справи 139 т.1) та клопотання від 26.11.2018 року (аркуш справи 128 т.2) якими просила суд витребувати документи про отримання кредиту та інші документи по кредитній справі позичальника. Банк у добровільному порядку своїми клопотаннями від 13.03.2018 року, 11.01.2018 року та 18.09.2018 року надав суду та сторонам розширений розрахунок боргу із зазначенням дат та сум погашення кредиту ML-500/226/2007 від 13.12.2007 року, завірену належним чином копія анкети заяви на видачу кредиту, завірена належним чином кредитна заявка на видачу коштів, завірену копію дублікату меморіального ордеру від 13.12.2007 року на видачу кредиту (до суду на огляд надавався оригінал документу), завірені належним чином виписки по поточному рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я Позичальника, та відповідно до заяви від 18.10.2018 року представник ОСОБА_5 була належним чином ознайомлена з даними матеріалами справи та не заперечувала їх справжність, тому 25.10.2018 року під час судового засідання судом було відмовлено у витребуванні таких доказів.

Представник Банку у своїх запереченнях проти зустрічної позовної заяви зауважила, що відповіно до п. 1.7.2 Додаткогового договору №1 від 13.12.2007 року видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою Позичальника в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми Кредиту, зменшену на утриману комісію Банку у розмірі визначеному тарифами, на поточний рахунок, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Судом при прийняті рішення надано належну оцінку поясненням представника Банку, відповідно до яких Позичальником було у добровільному порядку укладено п`ять Додаткових угод до кредитного договору та графіків платежів (Додаток до кредитного договору №1 від 13.07.2007 року, Додаток до кредитного договору №2 від 12.02.2009 року, Додаток до кредитного договору №4 від 15.04.2014 року, Додаток до кредитного договору №5 від 14.07.2014 року), відповідно до яких Позичальник добровільно та розуміючи усі ризики правочину погодився виконувати зобов`язання у вказаній кредитним договором валюті кредиту - швейцарських франках. Також представником Банку зазначено, що відповідно до аркушу №2 розділ «для Клієнта» наданій до суду анкеті - заяви на отримання іпотечного кредиту Позичальник підписанням цієї заяви підтвержує факт надання клієнту в письмовій формі та в повному об`ємі інформації, передбаченої п. 2ст.11 Закону України «про захист прав споживачів», що узгоджується з графіком платежів (додаток до кредитного договору від 13.12.2007 року), у якому зазначено абсолютне значення подорожчання кредиту та реальну проценту ставку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Постановою Правління Національного Банку України № і 68 від 10 травня 2007 року, затверджено Правила надання банками України інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Підпунктом 1.1 пункту 1 даних правил зазначено, що ці Правила розроблено відповідно до пункту 4 ст.7 Закону України «Про національний банк України», статей 47.49, та 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобіганню завданню споживачам моральної та матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної інформації.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Суд вбачає, що Позичальник не зверталась до Банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористалась передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовилась від його виконання, а тривалий час користувалась кредитними коштами, що свідчить про те, що вона була згодна з умовами кредитного договору.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення її ПАТ «ОТП Банк» в оману, оскільки при підписанні договору ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами договору. З матеріалів справи таких обставин судом також не встановлено.

Крім того, із зустрічної позовної заяви вбачається, що Позивач не заперечує, що дійсно підписала спірний договір та протягом тривалого часу сплачувала платежі по ньому. Суд вважає, що уклавши кредитний договір № МL-500/226/2007 від 13 грудня 2007 року та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені.

Однак, суд вбачає, що надана Банком заява про застосування стоків позовної давності щодо зустрічного позову не підлягає застосуванню, оскільки судом вирішено дане питання по суті при розгляді справи.

Відповідно до правової позиції ВСУ, зробленої у постанові від 09.11.2016 року по справі № 6-1457цс16 за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 1 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається із розрахунку боргу, наданому Банком під час розгляду справи, Боржником проводились погашення за кредитним договором до 2016 року, тому відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України у даному випадку мова йде про переривання строку позовної давності.

Згідно з положеннями статей 530,612,625,1050,1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору таст.1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та у відмові від задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним частини правочину, -

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з громадян України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості за Кредитним договором № ML-500/226/2007 від 13.12.2007 р. в розмірі 102519,57 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 2755900,30 (два мільйони сімсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 30 копійок, із розрахунку 26,8817 гривень за 1,00 швейцарських франків.

Стягнути в рівних частках з громадян України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 41 338,50 (сорок одна тисяча триста тридцять вісім) гривень 50 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним частини правочину - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 22 березня 2019 року.

Суддя А.В. Науменко

13.03.19