Справа № 184/30/19
Номер провадження 2/184/165/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

позивач ОСОБА_1,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Партизанська, 69/75) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; фактичне місце проживання не відоме) про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в Орджонікідзевський міський суд до відповідача з вищевказаним позовом про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. №114 в житловому будинку №58 по вул. Торгова в м. Покров Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2011р. належить вищевказана квартира. Відповідач ОСОБА_2 є племінником позивача, який зареєстрований, однак не проживає та ніколи не проживав за адресою Торгова, 58/114. Позивач неодноразово просила написати заяву про зняття з реєстрації, однак відповідач кожен раз ухиляється від цього питання. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав.

Відповідно до ст..280 ЦПК України суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2011р. належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Наведене підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «МБТІ», згідно якого ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області за адресою по вул..Торгова, 58/114 в м. Покров зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.9).

Актом МКП «Житлкомсервіс» від 21.12.2018р. встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але з грудня 2012 року не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Наведене також підтверджується показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказує на те, що вона проживає за цією адресою близько 6 років, відповідача ОСОБА_2 вона не бачила, оскільки останні за адресою вул..Торгова, 58/114 в м. Покров не проживає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою позивача та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. Стверджує, що відповідача по справі ОСОБА_2 вона ніколи не бачила, адже останні за адресою вул..Торгова, 58/114 в м. Покров не проживає.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Відповідно до ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні "зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не користується вказаним житловим приміщенням, особисті речі в зазначеній квартирі відсутні, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №114 житлового будинку №58 по вул. Торгова в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою №114 житлового будинку №58 по вул. Торгова в м. Покров Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5