Справа № 369/4906/18
Провадження № 2/369/1346/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїці О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення кредитного договору недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 липня 2008 року він уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «Приватбанк», заставний договір № К3R4AE00000018.

Відповідно до умов п. 2.1 договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі. Пунктом 17.1.1 встановлено загальний розмір кредиту на суму 17 029 доларів США, терміном по 24 липня 2013 року включно.

Згідно п. 14.3 кредитного договору за порушення позичальником зобов`язань щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Кредитний договір № К3R4AE00000018 від 24 липня 2008 року є договором споживчого кредитування, який регулюється спеціальним законодавством, яке є обов`язковим при визначенні умов кредитного договором, а саме Законом України «Про захист прав споживачів».

Позивач посилався на те, що розмір відсотків за користування кредитом складає 17,04 процентів на рік. Штрафні санкції передбачені п. 14.3 Кредитного договору складають 0,15 процентів від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, що становить 54,75 проценти річних. Однак максимальний розмір штрафних санкцій, що передбачений законодавством, яке регулює кредитні відносини, не може перевищувати 50 % вартості продукції, що в даному випадку становить 8,52 проценти.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 546, 549, 627 ЦК України, позивач просив визнати недійсним пункт 14.3 Кредитного договору № К3R4AE00000018 від 24 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому посилався на необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача. У відзиві представник відповідача посилався на те,, що сторони є вільні в укладенні договорів. При укладенні кредитного договору між банком та позичальником було досягнуто всіх істотних умов.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством, правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», був укладений Кредитно-заставний договір № К3R4AE00000018, згідно умов п. 2.1 якого за цим договором банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Умовами п. 14.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховується.

19 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № К3R4AE00000018 від 24 липня 2008 року, згідно якої сторони погодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту по дати підписання цієї Додаткової угоди зменшено на 1005,07 доларів США, а саме відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 1005,07 доларів США. Згідно ст. ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених у Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1005,07 доларів США.

Сторонами також було погоджено та внесено зміни до пункту 17.1 вказаного договору.

Відповідно до умов п. 6.2.4 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити кредит в порядку, в сумах і в терміни, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору.

Згідно вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойки (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на те, що у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний п. 14.3 кредитного договору є несправедливим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач в своєму позові, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким що продавець (виконавець , виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим , включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними , якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (п.4 ч.1 ст.21 цього ж Закону).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним судами мають мають враховуватись вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК України (ст. ст. 1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, це досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії Договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов`язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Уклавши Кредитний договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі щодо строку, суми кредитування, процентної ставки. Договір укладений за домовленістю сторін з досягненням всіх істотних умов договору та згідно з діючим законодавством України.

Своїм підписом у кредитному договорі позичальник підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору.

Доводи позивача стосовно несправедливих умов договору, передбачених п. 14.3 кредитного договору про те, що даними умовами договору порушується принцип рівності сторін і банком неправомірно нараховується пеня за порушення строків повернення кредиту не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не були доведені позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За вказаних обставин, при укладенні кредитного договору позивачем та відповідачем були дотримані вимоги ст. 203 ЦПК України, а як наслідок відсутні підстави для визнання пункту 14.3 кредитного договору № К3R4AE00000018 від 24 липня 2008 року недійсним, що передбачені ст. 215 ЦК України.

Згідно з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з тих підстав, які заявлені позивачем у позові про визнання недійсним пункту кредитного договору відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позов не підлягає задоволенню.

Заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не був порушений строк звернення з даним позовом до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 509, 549, 611, 627, ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 258, 263, 265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання окремого положення кредитного договору недійсним, відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д.

Повне рішення суду складено 28 листопада 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.