Провадження № 2/161/279/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудська С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування кої вказала, що 09.11.2017 року померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 355/500 частин будинковолодіння № 19 по вул. Християнська в м. Луцьку. На випадок смерті ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла ОСОБА_5 Даний житловий будинок фактично поділений на три квартири, одну з яких квартиру № 3, вона за власні кошти будувала і проживала у ній понад 30 років. Однак, внаслідок одруження вона залишила вказане житло, після чого у даній квартирі ніхто не проживав. Оскільки при житті ОСОБА_6 на її (позивачки) частину будинку (квартиру № 3) ніхто не претендував, вона, відповідно на себе її не оформляла. Проте, на даний момент існує заповіт, до складу спадщини за яким також входить належна її частина будинку. Зазначила, що на момент смерті її матері ОСОБА_6, вона була непрацездатною, оскільки з 24.08.2010 року довічно отримує пенсію за віком, як мати дитини інваліда. За таких обставин у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 вона претендує на обовязкову частку, а тому просить суд визнати за нею право власності на 71/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Християнська, 19, як на спадкове майно (обовязкова частка в заповіті) після смерті ОСОБА_6, яка померла 09.11.2017 року, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач пояснила, що спадкове майно житловий будинок, фактично був розділеним на три квартири, одна з яких належала їй. У своїй частині будинку вона проводила ремонтні роботи, проживала там тривалий час. Чому мати на випадок смерті заповіла будинковолодіння ОСОБА_5 їй невідомо, оскільки останній не доглядав ОСОБА_6, а також не брав фінансової участі у її похороні. Додатково вказала, що вона зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ній, а також пояснив, що ОСОБА_1 має право на обовязкову частку у спадковому майні, оскільки на момент смерті ОСОБА_6 вона вийщла на пенсію у віці 50-ти років. Вона є непрацездатною особою, оскільки на момент відкриття спадщини не могла працювати. Вказав, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не має право на спадкування.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених позивних вимог у повному обсязі. Пояснила, що позвачка на момент смерті матері не досягла пенсійного віку, а тому на обовязкову частку у спадщині немає. У даному випадку ОСОБА_1 має пільги, однак остання не підпдає під коло спадкоємців, визначених ст. 1241 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що позивачка (її сесетра) має дитину-інваліда, а тому вона вийшла на пенсію по догляду за дитиною. Вона зверталась до нотаріальної контори, однак її заява прийнятою не була. Вважає, що зазначена позивачкою її обовязкова частка у спадковому майні визначена вірно. При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09.11.2017 року померла ОСОБА_6 (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 (а.с. 7).

Після своєї смерті ОСОБА_6 залишила спадкове майно, яке належало їй на праві власності (а.с. 11) та складається, зокрема, з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Християнська, 19, в м. Луцьку Волинської області.

На випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що їй належне на день смерті і на що за законом матиме право, остання заповіла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 84).

Відповідно до ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповіт є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року визначено, що згідно з правилами статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Християнська, 19, в м. Луцьку Волинської області.

24.04.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті 09.11.2017 року своєї матері ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємець, який має право на обовязкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України, оскільки на її думку, на момент смерті матері була непрацездатною за віком (а.с. 114).

Постановою Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 № 447/02-31 від 11.10.2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріально дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову частку, як непрацездатній за віком, відповідно до ст. 1241 ЦК України, після смерті 09.11.2017 року її матері ОСОБА_6, на частку житлового будинку № 19 по вул. Християнській в м. Луцьку Волинської області (а.с. 28-29).

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, які визначені ст. 1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч. 3 ст. 75 СК України та в ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійний вік для жінок встановлений у 59 років, для жінок які народились з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; (в редакції чинній на момент смерті спадкодавця - 09.11.2017 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа N 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Однак для застосування до особи положень ст. 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині необхідно керуватися положеннями законів (ч. 3 ст. 75 СК України, ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), які дають визначення поняття непрацездатної особи, та вказують саме на досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з копії паспорту серії АС № 316923, виданого Луцьким МУ УМВС України у Волинській області від 28.07.1997 року (а.с. 26) та свідоцтва про її народження (а.с. 7), позивачка ОСОБА_1 народилася 23.08.1960 року.

Таким чином, непрацездатність ОСОБА_1 в розумінні ст. 1241 ЦК України, не свідчить про те, що вона досягла пенсійного віку та, відповідно, має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті матері вона досягла 57 років, а не 59 років, як це передбачено ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що особи, які втратили працездатність у звязку з виходом на пенсію за віком у звязку з доглядом за дитиною-інвалідом, не підпадають під категорію осіб, визначених ст. 1241 ЦК України, як таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майна слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягать залишеню за позивачкою ОСОБА_1

На підставі ст. 1241 ЦК України, ст. ст. 1, 26 Закону України «Про загальнобов»язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 12, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20 березня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8