Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/421/19
2/705/1171/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, починаючи з червня 2010 року, проживає окремо та жодного із покладених законом на батьків обовязків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки.

З 19 жовтня 2010 року за рішенням суду шлюб розірвано.

Жодного разу з того часу відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина, чим харчується, як одягається. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково дочка займається у гуртках. Для повноцінного розвитку дитини вона прикладає усі свої зусилля та можливості, оскільки недостатньо лише одягати, годувати та відправляти до школи дитину.

За весь період з моменту розлучення, під час навчання в дошкільному закладі та на сьогоднішній день, під час навчання у школі, відповідач жодного разу не брав участі у спілкуванні та вихованні дитини в межах цих установ, а також не брав участі у заходах, які проводилися вищезазначеними закладами.

Відповідач не лише не приїздив жодного разу до своєї дитини, він навіть жодного разу не зателефонував та не поцікавився життям чи здоровям доньки, тобто просто забув про існування дитини.

Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сімї, у якій проживає неповнолітня ОСОБА_3. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Під час спілкування з дитиною встановлено, що дитина не памятає ОСОБА_2 взагалі, тобто відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків в цілому, оскільки його донька навіть не памятає про нього.

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матірю, ОСОБА_1, вітчимом ОСОБА_4, та їх спільною донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дбають про фізичний розвиток, займаються вихованням, навчанням та утримують матеріально. Вітчима малолітня називає батьком, так як він любить її як власну доньку та турбується про неї. Обстеженням встановлено, що ОСОБА_3 проживає в добрих побутових умовах, для неї та її сестри, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, виділена окрема кімната повністю об лаштована меблями.

У звязку із зазначеним орган опіки та піклування Уманської райдержадміністрації вбачає за доцільне позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи начальник служби у справах дітей ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обємі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження, серії І-СР № 211075, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є: батьком ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1. Актовий запис про народження № 158.

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвано.

Згідно висновку органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 20.10.2018 року вих. № 10-2018, на комісію звернулася ОСОБА_1, мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, із заявою про позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка, батька малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, як такого, що злісно ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо малолітньої доньки. Комісією було зясовано усі обставини справи, досліджено усі необхідні докази та, керуючись ст. 164 СК України, з метою соціального захисту дитини, орган опіки та піклування Уманської райдержадміністрації вбачає за доцільне порушити клопотання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обовязок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст. 150 СК України.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається у відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3. Дитина проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні, яка також забезпечує доньку усім необхідним для нормального розвитку та виховання, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, довідками з місця навчання, письмовими поясненнями сусідів позивача (а.с. 12-15).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155, 160, 161, 164 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. Б. Коваль