ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1053/17Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/264/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - Бутрина С.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №595/1053/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., повний текст якого складено 02 січня 2019 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бучацького районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 22 жовтня 2002 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє неповнолітніх дітей: сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Бучацького районного суду від 02 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. З грудня 2015 року діти проживають з ним в будинку його матері в АДРЕСА_1. 03 листопада 2016 року Бучацький районний суд ухвалив рішення, яким визначив місце проживання дітей разом з ним, в АДРЕСА_1. Діти постійно проживають з ним та перебувають на його утриманні, відповідачка не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у їх вихованні. Просив суд стягнути з відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

25 січня 2019 року на вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги посилання відповідачки ОСОБА_4 про те, що з 30 квітня 2018 року молодший син ОСОБА_6 проживає разом із нею, оскільки її покази нічим не підтвердженні. Крім цього, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року встановлено місце проживання дітей разом з батьком.

Також, при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки представник відповідача не мала права приймати участь в судовому засіданні, так як довіреність на представлення інтересів відповідачки ОСОБА_4 була дійсна до 11 травня 2018 року, тому покази представника не мають жодного правового значення при розгляді даної справи.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бутрин С.В. свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідачки - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повністю таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

З 22 жовтня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 25 травня 2016 року за домовленістю між сторонами діти проживають з позивачем в будинку його матері, в АДРЕСА_1

З того часу відповідачка періодично виїжджає за кордон на заробітки.

03 листопада 2016 року Бучацький районний суд ухвалив заочне рішення, яким визначив місце проживання дітей разом з батьком - ОСОБА_1 в АДРЕСА_1.

Рішенням Бучацького районного суду від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_4 за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року в розмірі 20760.45 гривень.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року скасовано рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів та визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено, звільнено позивача від сплати аліментів за судовим наказом Бучацького районного суду від 15 травня 2015 року та визнано судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частинами восьмою, дев'ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року, яка набрала законної сили, встановлено факт проживання дітей разом з позивачем ОСОБА_1

Колегія суддів не приймає до уваги висновки суду першої інстанції про те, що з 30 квітня 2018 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки постановою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2018 року визначено місце проживания дітей разом з батьком - ОСОБА_1 в АДРЕСА_1

Крім цього, жодних доказів, що ОСОБА_6 із 30 квітня 2018 року проживає з відповідачкою в АДРЕСА_2, суду не було представлено. Також, суду не наведено доказів відносно участі відповідачки в утриманні синів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що із 30 квітня 2018 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з відповідачкою.

Також, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та безпідставно допущено до участі в справі в якості представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на підставі довіреності, строк дії якої закінчився 11 травня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 27 липня 2017 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Жодних обставин, які б перешкоджали відповідачці сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному судом, колегія суддів не вбачає.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст.430 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), а тому 1600 грн. судового збору (640 грн. - за подачу позову + 960 грн. за подачу апеляційної скарги) підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст. 180-184 СК України, ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовільнити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 липня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду в частині стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 19 березня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи