головуючий у суді І інстанції Писанець В.А.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

секретар судового засідання Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Едуарда Наумовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення до суду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Крістова Вікторія Вікторівна, про визнання недійсними правочинів та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на:

- чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 167 кв.м., житловою площею 105 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 118,3 кв.м., житловою площею 64 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , згідно з договором дарування від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 155,7 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- машиномісце № НОМЕР_1 в літ. «А» -2 рівень підвалу у будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 19,3 кв.м., яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- машиномісце № НОМЕР_2 в літ. «А» -2 рівень підвалу в будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 20,5 кв.м., яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Крістовою В.В. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- нежитлове приміщення АДРЕСА_5 , загальною площею 88,6 кв.м., яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_1 згідно з Свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 18 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Одеського МНО Марченко А.М. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном;

- 1/2 нежитлової будівлі загальною площею 110,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_6 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 19 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. із накладенням заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим нерухомим майном.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Клименко Е.Н. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порушені процесуальні строки розгляду заяви про забезпечення позову, визначені частиною 1 статті 153 ЦПК України; в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість припущень заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення; заява про забезпечення позову подано без додержання частини 9 статті 153 ЦПК України, а саме: не містить ціни позову, а також пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення; заява була підписана заявником без належних повноважень; ухвала не містить дати народження боржника-фізичної особи, тому не відповідає вимогам пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконавчого документу; позов подано 07 серпня 2019 року з пропущенням строку, передбаченого частиною 4 статті 152 ЦПК України;

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, дійшла висновку, що апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін з огляду на таке.

Ухвала першої інстанції обґрунтована тим, що суд вважає достатніми та обґрунтованими доводи (мотиви) заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову та дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. При цьому суд переконаний, що обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із позовними вимогами про визнання правочинів недійсними та поділ майна подружжя та буде достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту його порушеного майнового права.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦРК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії. При цьому, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина 2 цієї статті).

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Панченко Олександр Вікторович, в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, якою просить забезпечити майбутній позов заявника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Крістова Вікторія Вікторівна, про визнання недійсними договорів дарування та поділ спільного майна подружжя.

При цьому, предметом спору у цьому випадку є захист права спільної сумісної власності одного із подружжя (позивача) на спірне майно шляхом визнання недійсними правочинів, за якими другий із подружжя (відповідач) діючи поза волею позивача, усвідомлюючи про можливість подання позову про поділ спільного майна, відчужив (подарував) вказане нерухоме майно на користь своєї матері ОСОБА_3 .

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заява про забезпечення позову обґрунтована наступним. ОСОБА_2 з 01 листопада 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбане нерухоме майно, яке було зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме:

1) 19 лютого 2013року - нежитлова будівля загальною площею 110,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0),

2) 20 травня 2015 року - квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 155,7 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82),

3) 20 травня 2015 року - машиномісце № НОМЕР_1 в літ. «А» -2 рівень підвалу у будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 19,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 82),

4) 18 жовтня 2017 року - нежитлове приміщення 531 у будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 88,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101),

5) 30 січня 2018 року - машиномісце № НОМЕР_2 в літ. «А» -2 рівень підвалу у будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 20,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00),

6) 16 лютого 2018 року - трикімнатну квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 113 кв.м., житловою площею 64 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000),

7) 22 жовтня 2018 року - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 167 кв.м., житловою площею 105 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

17 травня 2019 року за адресою спільного місця проживання у АДРЕСА_7 відбувся конфлікт між заявником ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_1 ю за участю ОСОБА_6 та інших невідомих осіб, в результаті чого заявник ОСОБА_2 був позбавлений можливості користування цією спільною квартирою.

З приводу зазначених подій заявник ОСОБА_2 звернувся 17 травня 2019 року до Печерського УП ГУНП у м. Києві та подав до Печерського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність посадових осіб Печерського УП ГУ НП України, яка полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою вх. № 20812 від 17 травня 2019 року (справа №757/30015/19-к).

З підстав неправомірних дій по відношенню до себе заявник ОСОБА_2 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (справа № 216/3396/19).

В свою чергу, ОСОБА_1 , усвідомлюючи про можливість подання заявником ОСОБА_2 позову про поділ спільного майна подружжя, 12 липня 2019 року здійснила відчуження (дарування) вказаного нерухомого майна на користь своєї матері ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_1 діяла поза волею заявника ОСОБА_2 , останній просить з метою забезпечення майбутнього позову накласти арешт на спільне майно подружжя, яке було відчужене (подароване) 12 липня 2019 року на користь ОСОБА_3 , а також на спільне майно подружжя, яке станом на дату подання заяви обліковується за ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір, частиною спірного нерухомого майна, яке було зареєстроване за ОСОБА_1 , остання вже розпорядилася - відчужив його на користь своєї матері, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном і під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке на думку позивача є спільною сумісною власністю подружжя, на момент звернення з позовом може зникнути.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії із цим нерухомим майном) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно, яке є спільною сумісною власністю позивача, як одного із подружжя, на момент звернення з позовом, може бути відчуджене), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення відхиляються колегією суддів, оскільки вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду і не є обов`язковим у цьому випадку.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Едуарда Наумовича стосовно не відповідності заяви про забезпечення позову положенням статті 151 ЦПК України, а саме: відсутності пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та ціни позову, а також щодо того, що ухвала не відповідає вимогам пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить дати народження боржника-фізичної особи.

Проте, зазначені обставини на правильність та законність висновку суду першої інстанції не впливають, а тому такі доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування правильного по своїй суті судового рішення.

Крім того, як було встановлено, вказана заява була передана судді 22 липня 2019 року, таким чином порушення процесуальних строків, встановлених частиною 2 статтею 149 ЦПК України відсутні.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про забезпечення позову постановлена Печерським районним судом міста Києва 24 липня 2019 року, а позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Крістова Вікторія Вікторівна, про визнання недійсними правочинів та поділ майна подружжя подана на адресу суду 05 серпня 2019 року кур`єрською службою доставки. Таким чином порушення процесуальних строків, встановлених частиною 4 статтею 152 ЦПК України відсутні.

Не знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо того, що заява про забезпечення позову була підписана представником позивача без належних повноважень, враховуючи Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішення Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року із змінами та доповненнями, не містить рекомендацій (обмежень) щодо порядку заповнення ордеру на надання правової допомоги, виготовленого друкарським способом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 рокузалишається без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Едуарда Наумовича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи,

що розглядається, на сторінці офіційного веб-порталу судової влади України

в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина