Провадження №2/748/753/19
Єдиний унікальний № 748/1943/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Грибановської В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності з визначенням часток по 1/2 кожному,

В С Т А H О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , у якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з визначенням часток по 1/2 кожному. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2001 року почала проживати з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві приватної власності, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. 24 березня 2017 року між позивачем та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб. 04 листопада 2015 року позивач разом із ОСОБА_6 за спільні кошти придбали будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрували на ОСОБА_6 . Після придбання будинку у ньому здійснено добудову, проведено ремонтно - будівельні роботи, облаштували зручностями, планували разом проживати, проводили разом дозвілля, будували плани на майбутнє. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя померлий не розпорядився належним йому майном. Спадкоємцями, крім позивача, є матір та донька померлого, відповідачі по справі. Спільне проживання з ОСОБА_6 до одруження підтверджується спільним веденням господарства, спільним відпочинком, зустрічах з рідними, друзями, спільному побуті та показами свідків. Для захисту своїх прав позивач і звернулась до суду з позовом.

У судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила встановити факт проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім`їю без реєстрації шлюбу по день реєстрації шлюбу 24 березня 2017 року.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив, у якому заперечує проти задоволення позову, зазначила, що на час купівлі спірного житлового будинку та земельної ділянки її син ОСОБА_6 відносин з позивачем не підтримував та проживав з разом з матір`ю в її квартирі. Він був фізичною особою - підприємцем, мав свої заощадження, вів облік своїх доходів та витрат. Всі фінансові вливання в ремонт будинку та покращення житла син проводив самостійно, за свої власні кошти. Зазначає, що особисто сплачувала за комунальні послуги, рахунки оформлялись на ім`я колишнього власника, бо позивачка викрала правоустановлюючі документи, у зв`язку з чим не було змоги переоформити рахунки. Позивачка після одруження не була присутня на сімейних святах, влаштовувала скандали.

Відповідач ОСОБА_5 надала відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що під час відносин між позивачем та її батьком виникала суперечки, непорозуміння, ініціатором яких виступала ОСОБА_1 . На момент купівлі спірного будинку її батько ОСОБА_6 проживав зі своєю матір`ю. Відомості, викладені у договорі купівлі- продажу, що вони співмешкали, є неправдивими та нічим не підтверджені. ОСОБА_6 купував будинок за свої особисті заощадження, набуті в результаті підприємницької діяльності. Позивач же звільнилась із роботи згідно записів у її трудовій книжці у 2014 році. Видаткові накладні на будівельні матеріали не мають відношення до спірного будинку, у них не зазначено кінцевого споживача чи назва об`єкта для якого вони призначені. Тим більше згідно наданого позивачем експертного висновку спірний будинок знизився у ціні у порівнянні з ціною, зазначеною у договорі купівлі- продажу, що свідчить про те, що будь- які роботи на об`єкті не призвели до збільшення його вартості.

Позивач ОСОБА_1 наддала заперечення на відзив, у якому зазначає, що в період з 2000 по 2007 рік вона здійснювала підприємницьку діяльність як ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Договори купівлі - продажу будинку та земельної ділянки ніким не оспорювались і є чинними. З часу купівлі у будинку ніхто не проживав, оплачували лише комунальні платежі за електроенергію та податок на землю, квитанції були оформлені на покійного чоловіка. Метою проведення оцінки житлового будинку та земельної ділянки було визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для визначення ціни позову.

Відповідач ОСОБА_3 надала заперечення на відповідь на відзив, у якому стверджує, що на час купівлі спірного житлового будинку ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований з матір`ю, надана довіреність ніяким чином не доводить відносини її сина з сином позивача, сплата комунальних послуг проводилась ОСОБА_3 за квитанціями, які вона заповнювала власноручно, з її ощадного пенсійного рахунку.

Відповідач ОСОБА_5 наддала заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що докази, надані позивачем не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не виконано вимоги ч.3 ст. 179 ЦПК України , а сааме не надіслано копії документів, доданих до відповіді на відзив, відповідачу.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та пояснила, що з 2001 року почали проживати з відповідачем у м. Чернігові в її квартирі як сім`я, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, спілкувались з родичами чоловіка, прожили вони чотирнадцять років. Стосунки були нормальні, як і у всіх сім`ях, сварки виникали з приводу зловживання ОСОБА_6 спиртними напоями. 04 листопада 2015 року за спільні кошти придбали спірний будинок та земельну ділянку. Також кошти на купівлю надавав її брат. Договір купівлі - продажу оформляли у нотаріуса, у договорі зазначено про дозвіл на купівлю цивільної дружини. У цьому будинку за спільні кошти робили ремон. По будівництву з родичів чоловіка ніхто ніколи не допомагав. Матір чоловіка, вела бухгалтерію, за що чоловік платив їй кошти. Позивач почала хворіти, тому чоловік настояв на реєстрації шлюбу, у 2017 році уклали шлюб. У 2018 році відносини між ними погіршились, стали проживати окремо, чоловік зловживав спиртним. 30 червня 2019 року від сусіда вона дізналась, що чоловік помер, після цього з будинку зникли деякі речі, батареї опалення, тому вона викликала поліцію.

Представник позивача - адвокат Дубовик Н.М. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначила, що спірний будинок та земельна ділянка були придбані позивачем та ОСОБА_6 в період їх спільного проживання, за спільні кошти, до реєстрації шлюбу. Визнання спірного майна спільною сумісною власністю підтверджено дослідженими судом доказами та показами свідків.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що її син з позивачем ніколи не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, всі гроші сина зберігались у неї. Він був коханцем, а не співмешканцем. Позивачку цікавили лише його гроші, вона була утриманка, але сімейних відносин між ними не було. Як сім`я вони не проживали, а інколи зустрічалися. Позивач виганяла її сина з квартири, частіше він проживав у матері. Навіть, город біля будинку позивачка та її син обробляли окремо, у кожного був свій город.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просив у їх задоволенні відмовити з підстав наведених у письмових відзивах. Зазначила, що ОСОБА_6 на момент купівлі житлового будинку та земельної ділянки проживав зі своєю матір`ю, був фізичною особою підприємцем, що давало можливість накопичити кошти на придбання будинку. Нотаріус, зазначивши у доворі купівлі - продажу про згоду позивачки на купівлю житлового будинку та земельної ділянки перевищила свої повноваження, повинна була пересвідчитись у цих відносинах Якщо шлюб не зареєстрований подається заява про обізнаність співмешканки. Вважала, що позивач не довела позовні вимоги належними та допустими доказами.

Свідок ОСОБА_8 суду зазначила, що вони з позивачкою знайомі більше п`ятнадцяти років. Коли вона переїхала в квартиру, то позивачка жила зі ОСОБА_6 та її сином. ОСОБА_6 часто бачила біля під`їзду, сидів на лавочці. Заходила до них, сварок не чула, бачила, що ОСОБА_6 купував продукти. Знає, що вони будували будинок, говорили, що скоро переїдуть туди проживати.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що у 2001 році коли вступила на навчання, жила на квартирі у позивачки. Спочатку проживали ОСОБА_10 та її син ОСОБА_11 , а пізніше з 2001 року почав проживати і ОСОБА_12 . Свідок прожила з ними до кінця навчального року, жили вони разом, вели спільне господарство. Знає, що у 2015 році вони купили будинок за спільні кошти і бачила їх уже у с.Киїнці, купували матеріал для будинку, позивачка працювала на городі, коли приїжджали на вихідні. Родичів у будинку не бачила. Частіше вони приїжджали по самому. У 2012 році свідок одружувалась, позивач та ОСОБА_6 були на весіллі.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що позивачка та ОСОБА_14 співмешкали, відносини їх почались у 2001 році, він зустрічав її з роботи, жили у квартирі позивачки. У них був спільний бюджет, говорили, що купили будинок, відносини були нормальні, купувалі речі. Чому не оформили на двох будинок їй не відомо. Коли ОСОБА_15 розстраювалась. Вони сварились, він ішов проживати до матері, потім знову повертався. Останні рік чи півтора вони разом не жили, розійшлись через його п`янку. Шлюб укладався у зв`язку з купівлею будинку.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що вересень - жовтень 2015 року його брат не проживав ні дня з позивачем. Постійно він з нею не жив, тиждень з нею, три тижні у мами. Він тоді дуже добре заробляв, мав кошти, які вклав у будинок. Свідок та його сім`я випадково дізнались, що вони одружились. Після революції гідності у брата почались проблем із бізнесом, він став не потрібен позивачці, вона його виганяла.

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що із ОСОБА_6 перебувала у стосунках з жовтня 2018 року, жили, і в будинку в с. Киїнці, і в квартирі його матері. Кімнату у будинку опалювали обігрівачем, батарей не було.

Свідок ОСОБА_18 показав суду, що з ОСОБА_19 були товаришами. За словами ОСОБА_20 він хотів помиритись з ОСОБА_21 , думав, що будинок їх з`їєднає. ОСОБА_12 з ним домовлявся про купівлю, він же передавав гроші. Вважав, що за будинок вони платили спільними грошима. У 2013 році вони також дивились будинок, але тоді позивачка сказала, що дорого.

Свідок ОСОБА_22 зазначив, що у Киїнці проживає недалеко від спірного будинку. ОСОБА_20 знає більше двох років, допомагав йому з ремонтом. Хто купував матеріал на ремонт будинку, йому не відомо. Розраховувався за роботу ОСОБА_23 у них поділено на дві частини, кожен із них обробляв свою частину.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_24 розірвано 06 квітня 1999 року.

ОСОБА_6 за договорами купівлі продажу від 04 листопада 2015 року та 24 листопада 2015 року придбав у ОСОБА_25 житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договорами купівлі- продажу, посвідченими приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу.( а.с. 20,31). У пунктах шість та п.1.3 пунктів договорів зазначено, що покупець свідчить, що купівля цього житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки проводиться за згодою ОСОБА_1 , справжність її підпису на заяві - згоді на укладення договору засвідчена приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Ковтун К.В. 03 листопда 2015 року за № 898.

Відповідно до Звітів з експертної грошової оцінки ринкова вартість земельної ділянки в АДРЕСА_1 складає 46 550 грн., ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами складає 114 214 грн.( т.1 а.с.56, 105)

24 березня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується записами у свідоцтві про шлюб ( т.1 а.с.17).

Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця підтверджується, що ОСОБА_6 з 06 жовтня 2003 року( т.1 а.с. 207) отримував дохід від підприємницької діяльності ( т.1 а.с.234-245). Записами у трудовій книжці підтверджується, що працював на різних посадах з жовтня 1988 року до лютого 2003 року ( т.1а.с. 209-211).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується записами у свідоцтві про смерть.( т.1 а.с. 18).

Спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_5 , донька померлого, ОСОБА_3 , мати померлого, ОСОБА_1 , дружина померлого.( т.1 а.с. 112-127).

Позивач, з урахуванням уточнень, просить встановити факт проживання її із ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 24 березня 2017 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення лише з набранням чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, в той час, як Кодекс про шлюб та сім`ю України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. позивачка його виганяла

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

З цього приводу Верховний Суд України в своїй постанові № 6-1026цс15 від 23 вересня 2015 року висловив наступну правову позицію: майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суд під час вирішення спору, повинен установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам лише факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 допитаних судом, позивач із ОСОБА_6 почали спільно проживати з 2001 року. Далі за показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 їх відносини погіршились і на момент купівлі спірного будинку ОСОБА_6 проживав у квартирі матері. Ці покази у цій частині узгоджуються із показами свідка ОСОБА_13 .

У постанові ВС від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц зазначається, що для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою.

Крім таких показів свідків, матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували, що у сторін по справі на момент купівлі спірного майна був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були спільні витрати та придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача (т. 1 а.с. 13-16, т.2 а.с. 11), ОСОБА_1 з березня 2007 року по лютий 2014 року працювала продавцем за трудовим договором. З 01 березня 2014 року укладений трудовий договір з ОСОБА_26 ( т.2 а.с.9 ), проте зазначене не свідчить, що у неї із ОСОБА_6 на момент купівлі спірного майна був спільний бюджет, а також, що кошти були спрямовані на придбання цього майна.

Надані позивачем видаткові накладні, рахунки на придбання будівельних матеріалів ( т.1 а.с.32-41) за вересень 2016 року- січень 2017 року, тобто уже після придбання будинку, оскільки позивачем не ставиться питання про визнання за нею права на поліпшення, також не мають доказового значення у справі.

Запрошення на весілля у 2011 році ( т.1 а.с.42) мало місце задовго до купівлі спірного будинку та не може однозначно свідчити про перебування позивачки та ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах. Надані фотографії ( т.1 а.с.43-46) без дати та також не можуть свідчити про перебування позивачки та ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах.

Пункт 4.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на момент укладення договорів купівлі - продажу, встановлює лише обов`язок нотаріуса вимагати згоду другого з подружжя при укладенні договору, нотаріус зобов`язаний перевірити ці обставини. Отже запис пунктах 6, 1.3 договорів, що продаж житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки проводиться за згодою ОСОБА_1 оцінюється на ряду з іншими доказами і підлягає доказуванню.

Квитанції за оплату за електроенергію( т.1а.с. 167-176), надані відповідачем ОСОБА_3 , так само як і копія доручення( т.2 а.с.13), надана позивачем, не мають доказового значення у даній справі, оскільки не підтверджують і не спростовують жодних обставин, що мають доказове значення в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт її проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент придбання спірного майна та, окрім того, не доведено посилання позивача про придбання цього майна за спільні кошти.

Проживання позивача та ОСОБА_6 в інший період, до купівлі спірного майна, як чоловіка та жінки не має юридичного значення, оскільки факти встановлюються для підтвердження конкретних відносин, що породжують юридичні наслідки, а тому і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач не довела факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу на момент придбання спірного майна, не надала вона і доказів того, що джерелом набуття спірного житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є спільні сумісні кошти її та ОСОБА_6 , проживання позивача та ОСОБА_6 в інший період - до купівлі спірного майна, як чоловіка та жінки, не має юридичного значення, тому вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спірного домоволодіння та земельної ділянки спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_6 з визнанням за ними право власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння та земельної ділянки не підлягає задоволенню. На підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати у виді судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнання житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з визначенням часток по 1/2 кожному - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 22 листопада 2019 р.

Суддя Л. В. Хоменко