Справа № 496/958/19
Провадження № 2/496/983/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати ОСОБА_2 та неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке ж право мають і особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналогічна норма міститься у ст. 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді мають фізичні особи, які досягли повноліття. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

В силу ст. 30 ЦК України, цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати, нести відповідальність у разі їх невиконання.

Повну цивільну дієздатність згідно ст. 34 ЦК України, має фізична особа, яка досягла повноліття-18 років.

У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від 14 до 18 років, можуть захищати у суді їх батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеному житловому будинку, зареєстровані, але тривалий час не проживають її син - ОСОБА_4, його дружина - ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яких вона просить визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Однак встановлено, що даний позов пред`явлено до одного відповідача - ОСОБА_2, проте також містить вимогу про визнання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, який не вказаний відповідачем за даним позовом. Процесуальний статус неповнолітнього в позові не визначено, відомості про його законного представника, як учасника справи, також відсутні.

Крім того, згідно з вимогами статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Такий орган відповідно до сформованої практики виступає третьою особою.

Позивачем в позовній заяві, не зазначено орган опіки та піклування в якості третьої особи, а тому позивачу необхідно вказати орган опіки та піклування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки позовні вимоги стосуються прав та інтересів неповнолітньої дитини.

Згідно п. 2 ч. 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне прізвище, ім'я та по батькові сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження або місце проживання чи перебування, поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позову без руху і надає позивачеві строк для усунення недоліків.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21 грудня 1975 року).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачеві час для усунення виявлених недоліків.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Галич