Провадження № 22-ц/802/271/19 Категорія: 56 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року, що набрало законної сили, у справі за його позовом до ПАТ «Державна компанія «Хліб України» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено поновити ОСОБА_3 на посаді генерального директора Волинського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» з 19 квітня 2017 року.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 40856,53 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що відповідач не виконав рішення суду про його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь 55549,22 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 6512,11 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою виплати зарплати за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення.

Пізніше позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача в його користь 72381,97 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимог про стягнення з відповідача в користь позивача 6512,11 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою виплати зарплати за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 в даній справі задоволено частково.

Постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України» в користь ОСОБА_3 68249,15 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2018 року в даній справі виправлено арифметичну помилку в резолютивній частині рішення, вказавши: стягнути з ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» в користь ОСОБА_3 44285,05 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу відповідача заперечила та просила скаргу залишити без задоволення, представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча, відповідач у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом установлено, що наказом голови правління ДАК «Хліб України» від 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 був поновлений на посаді генерального директора Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» з 30 травня 2016 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року.

Наказом голови правління ДАК «Хліб України» від 19 квітня 2017 року ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року, що набрало законної сили, постановлено поновити ОСОБА_3 на посаді генерального директора Волинського обласного дочірнього підприємства ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» з 19 квітня 2017 року. Стягнуто з відповідача ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» в користь позивача ОСОБА_3 40856,53 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

У своїй позовній заяві про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 зазначав, що відповідач станом на 25 липня 2018 року не виконав рішення суду про його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому просив суд стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Задовольняючи часткового позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який затримав виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з додержанням вимог закону.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання рішенням законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

В пункті 34 своєї постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже законодавець визначив обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі і цей обов'язок полягає в тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане судове рішення оскаржуватися.

При цьому дії власника щодо видання наказу про поновлення на роботі повинні забезпечити можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Разом з тим, як було встановлено судом, рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на попередній роботі проголошено 08 листопада 2016 року, а наказ про його поновлення на роботі видано роботодавцем лише 09 липня 2018 року, тобто майже через два роки після проголошення судового рішення.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконного звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню за період з дня проголошення рішення суду по день винесення роботодавцем наказу про поновлення на роботі, а саме: за період з 20 листопада 2017 року (день проголошення рішення суду) по 09 липня 2018 року (день винесення наказу про поновлення позивача на роботі), в розмірі 44285,05 грн. (середньоденний заробіток 285,71 грн. х 155 робочих днів = 44285,05 грн.).

Не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» не є належним відповідачем в даній справі, оскільки ОСОБА_3 працював на посаді генерального директора Волинського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України», а тому, на думку відповідача, ПАТ ДАК «Хліб України» не може бути відповідачем в даній справі.

Проте, як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 був призначений на посаду генерального директора Волинського обласного дочірнього підприємства та звільнений з цієї посади наказом голови правління ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» і саме ПАТ ДАК «Хліб України» згідно виданих судом виконавчих листів є боржником.

Крім того, судовим рішенням, що набрало законної сили, був задоволений позов ОСОБА_3 до ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Хліб України» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий

Судді