Справа № 128/3174/17

РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам та збитків, завданих курсовою різницею,-

УСТАНОВИВ:

27.11.2017 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулось ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам та збитків, завданих курсовою різницею.

Позов позивачем обґрунтовано тим, що 15 вересня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого з 19.04.2010 року є ПАТ «БАНК ФОРУМ» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0266/08/20-ZNv , згідно з яким позичальнику був наданий кредит в сумі 21000 (двадцять одна тисяча) доларів США. Кредитні кошти надано строком по 14 вересня 2018 та за користування кредитними коштами було встановлено плату в розмірі 14,5% річних. За несвоєчасне повернення кредитних коштів і сплату процентів позичальник зобов'язався сплачувати пеню та штрафні санкції за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитом.

Зазначає, що з метою належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_3 15 вересня 2008 року був укладений договір поруки, за яким остання зобов'язалась перед банком солідарно з позичальником відповідати за належне виконання зобов'язань останнім по кредитному договору.

Вказує, 03.04.2015 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області з відповідачів стягнуто 16373,56 доларів США, що за курсом НБУ на дату здійснення розрахунку еквівалентно 219 964,62 гривень (заборгованість станом на 22.09.2014.). В подальшому ОСОБА_2 було виконано рішення суду, кошти сплачено на рахунок до Державної виконавчої служби та перераховані банку. На день зарахування коштів позивачу офіційний курс долара складав 26,280144 грн. за 1 дол. США.

Зазначає, що наявність основного зобов'язання за кредитним договором, установлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 та невиконання цього зобов'язання відповідачем встановлено рішенням суду та доведенню не підлягають в силу ст. 61 ЦПК України.

Станом на день звернення до суду, зобов'язання не виконано в повному обсязі, а виконане частково.

Вважає, оскільки на час виконання судового рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих у позику доларів США курс цих валют зріс, то порушене право позивача на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене і для його відновлення позивач мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України, тому позивач вважає за необхідне заявити вимогу щодо стягнення з відповідачів суми курсової різниці, яка по своїй правовій природі є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язане із здороженням валюти США, в якій була надана позика.

Вказує, що як вбачається з рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 , сума боргу у грошовій одиниці України, складала 219 964,62 грн. Розрахунок заборгованості станом на 22.09.2014 було складено з розрахунку 1 дол. США = 13,434133 грн. (Офіційний курс НБУ). Заборгованість за кредитним договором складала 16373,56 дол. США, що еквівалентно 219964,62 грн. В подальшому рішення суду відповідачем було виконано та сплачено 219 964,62 грн. На рахунок банку ці кошти надійшли 29.03.2016 та були зараховані на погашення кредиту, виходячи з курсу 26,280144 грн. за 1 дол. США (офіційний курс НБУ на дату зарахування коштів), внаслідок чого виникла заборгованість (збитки) з курсової різниці. Отже сума боргу по кредиту складала 16373,56 дол. США, а відповідачем фактично сплачено було 219 964,62 грн., що еквівалентно станом на 29.03.2016 8369,99 дол. США. Різниця складає 16373,56 - 8369,99 = 8003,57 дол. США, що еквівалентно на 18.10.2017 - 211 969,17 грн.

Зазначає, що збитки з курсової різниці, завдані позивачу через несвоєчасну сплату боргу відповідачем станом на 18.10.2017 складають 8003,57 дол. США, що еквівалентно 211969, 17 грн.

Вказує, що у період з 22.09.2014 (дата розрахунку заборгованості, згідно до якого прийнято рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.04.2015) по 29.03.2016 (дата зарахування суми, заборгованості відповідачі на рахунок позивача) банк здійснював нарахування процентів за користування кредитом, у відповідності з умовами кредитного договору, і звертаючись в суд із позовом про стягнення курсової різниці, банк також просить стягнути проценти, що були нараховані за вказаний період користування кредитними коштами, а також 3% річних в якості штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що за користування кредитними коштами за кредитним договором №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 у відповідності з п. 1.3., 2.5. кредитного договору в період з 22.09.2014 по 29.03.2016, були нараховані проценти в розмірі 3368,49 гривень що згідно з офіційним курсом НБУ (1$ за 26,484328 грн.) станом на 18.10.2017 становить 89212119 гривень.

Вказує, що загальний розмір заборгованості з нарахованих процентів, 3% річних та штрафу за період стягування збитків, які були завдані позивачу через несвоєчасну сплату боргу відповідачем курсової різниці складає 11 705,68 доларів США та 5000 грн. штрафу, що згідно з офіційним курсом НБУ (1$ за 26,484328 гривень) становить 315 017,03 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ»: збитки, завдані курсовою різницею в розмірі 8003,57 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ (1$ за 26,484328 грн.) станом на 18.10.2017 становить 211969 (двісті одинадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) гривень 17 коп.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3368,49 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ (1$ за 26,484328 грн.) станом на 18.10.2017 становить 89212 (вісімдесят дев'ять тисяч двісті дванадцять) гривень 19 коп.; 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 333,62 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ (1$ за 26,484328 грн.) станом на 18.10.2017 становить 8835 (вісім тисяч вісімсот тридцять п'ять) гривень 66 коп.; штраф за невиконання/неналежне не виконання зобов'язань, передбачених п.3.3.7. в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір в сумі 4725,26 гривень.

09.07.2018, через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого на її думку, позовні вимоги щодо збитків, завданих курсовою різницею та заборгованості по процентах за кредитним договором задоволеними бути не можуть, як такі, що є необґрунтованими та заявлені з порушенням вимог матеріального права.

Щодо вимог про стягнення збитків з курсової різниці, з посилкою на правову позицію Верховного суду України зазначену в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, вказує, що «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Вважає, що у даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 вересня 2008 року №0266/08/20-ZNv, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 2199 64 гривень 62 копійок є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню ,рішенням суду позовні вимоги задоволено та виконано відповідачем ОСОБА_2, державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Щодо вимог про стягнення відсотків за період з 22.09.2014 року по 29.03.2016 року, зазначила, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області області від 03 квітня 2015 року у справі № 128/6174/14-ц за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 простягнення заборгованості за кредитним договором було частково задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитнимдоговором від 15 вересня 2008 року №0266/08/20-ZNv, в загальній сумі 16373, 56долара США, то еквівалентно 219 964 грн. 62 коп. Вказане рішення вступило в законну силу 14.04.2015 року.

Вважає, що з дня направлення до суду позовної заяви з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Така позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 14.02.2018 року справа №564/2199/15-ц.

Вказує, що згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом, з 22.09.2014 року здійснено нарахування відсотків наступним чином: з 22.09.2014 по 30.09.2014 року - 54,72 долара США, з 01.10.2014 по 31.10.2014 року - 188,48 долара СІТІ А, з 01.11.2014 по 30.11.2014 року - 182,40 долара США, з 01.12.2014 по 31.12.2014 року - 188,48 долара США, з 01.01.2015 по 31.01.2015 року - 188,48 долара США, з 01.02.2015 по 28.02.2015 року - 170,24 долара США, з 01.03.2015 по 31.03.2015 року - 188,48 долара США.

Зазначає, що виходячи з наявності того факту, що в листопаді 2014 року позивач пред'явив вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, то дія кредитного договору була припинена, тому позивач правомірно нараховував відсотки лише за вересень та жовтень 2014 року, що у сумі становить 54,72 +188.48 = 243,20 долара США, якщо вважати дію договору припиненою з моменту прийняття судом рішення та набрання ним законної сили, то в такому випадку стягненню підлягають відсотки за період до 31 березня 2015 року, що становить в сумі згідно наданого позивачем розрахунку 1161,28 долара США.

Щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 5000,00 гривень за невиконання п.3.3.7. кредитного договору то з огляду на те, що дію договору було припинено через дострокове стягнення всієї суми кредиту, будь-які його положення застосованими бути не можуть, окрім застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Вказує, що штраф - це вид неустойки. Так як дію договору припинено щонайпізніше з дня набрання рішенням Вінницького районного суду у справі №128/6174/16-м, законної сили, тобто 14 квітня 2015 року, то строк позовної давності на пред'явлення вимог про стягнення неустойки сплинув щонайпізніше 14 квітня 2016 року, тобто задовго до подання позовної заяви, датованої 22.11.2017 року. Оскільки, відповідач заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то така вимога задоволенню не піддягає.

Щодо безпідставності вимог до поручителя через припинення договору поруки, вказує, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом одного року, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Вказує, що оскільки дію кредитного договору припинено щонайпізніше з дня набрання рішенням Вінницького районного суду у справі №128/6174/16-ц законної сили - 14 квітня 2015 року, то строк дії договору поруки минув щонайпізніше 14 квітня 2016 року, тобто задовго до подання позовної заяви, датованої12.11.2017 року.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих курсовою різницею. Відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.11.2014 по 29.03.2016 року Відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу в розмірі 5000,00 гри. Застосувати до позовних вимог ПАТ «Банк Форум» щодо стягнення штрафу наслідки спливу строку позовної давності. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з ОСОБА_5 в повному обсязі у зв'язку з припиненням дії договору поруки.

01.08.2019, через канцелярію суду , від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.110-111), відповідно до якої, щодо стягнення збитків у вигляді курсової різниці, вказує, що неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення позики встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 . Вказує, що банк заявив вимогу щодо стягнення з відповідачів суми курсової різниці, яка по своїй правовій природі є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язане із здороженням валюти США, в якій була надана позика.

Зазначає, що збитки з курсової різниці, завдані позивачу через несвоєчасну сплату боргу відповідачем станом на 18.10.2017 складають 8003,57 доларів США, що еквівалентно 211969,17 гривень.

Щодо нарахованих процентів позивач вказує, що оскільки банк керуючись правом наданим п. 3 кредитного договору вимагати дострокового повернення кредиту звернувся в грудні 2014 до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 то змінився термін повернення кредиту з вересня 2018 на грудень 2014, а також посилається на позицію Верховного суду у справі № 564/2199/15-ц 14.02.2018.

Вказує, що з даним обґрунтуванням погодитись не можна, оскільки в вищезазначеній позиції суду звертається увага на наявність вимоги банку про дострокове повернення кредитної заборгованості, що направлялась перед зверненням банку до суду.

Зазначає, що ПАТ «Банк Форум» вимог про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не направляв.

Вказує, що виходячи із правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2018 у справі 199/1029/15-ц (провадження № 61-5907 св 18) відповідно до статті 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначає, що виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вважає, що усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення штрафу вказує, що згідно із п.4.4. кредитного договору за кожен випадок невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань, передбачених п.3.3. (крім п.3.3.2.) цього Договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Враховуючи, що дія кредитного договору не припинилась вимога про стягнення штрафу є правомірною.

Щодо припинення поруки, зазначає, що відповідно до п. 4.1. Договору поруки порука припиняється якщо кредитор протягом року від дня настання строку основного зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п. 1.2. Кредитного договору №0266/08/20-ZNv строк основного зобов'язання встановлений 14 вересня 2018 , а отже річний строк з дня настання строку основного зобов'язання за кредитним договором не пропущений.

Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

04.02.2019 до судового засідання представник позивача ОСОБА_6 не зявивлася, надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а.с.69).

Відповідачі та представник відповідачів ОСОБА_4 також до судового засідання не зявилися; представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірителів, позов не визнають, згідно поданого відзиву, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

Вивчивши позов, відзив на позов , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява є не обґрунтованою та такою, що підлягає відмови у її задоволенні, виходячи з такого.

Судом установлено, 15.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0266/08/20-ZNv згідно якого позичальнику був наданий кредит в сумі 21000 доларів США строком повернення по 14.09.2018 року зі платою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 14,5% річних (а.с.5-7).

З метою належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 15.09.2008 року був укладений договір поруки, за яким остання зобов'язалась перед банком солідарно з позичальником ОСОБА_2 відповідати за належне виконання зобов'язань останнім по кредитному договору №0266/08/20-ZNv (а.с.16).

18.02.2009 між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 (а.с.8).

20.09.2008 між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 (а.с.9).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.04.2015 (справа №128/6174/14-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (м. Київ, бульвар Верховної Ради,7, ) 16373,56 доларів США, що еквівалентно 219964 грн. 62 коп. заборгованості за кредитним договором №0266/08/20-ZNv від 15.09.2008 року, що виникла станом на 22.09.2014 року, з яких: 1373,36 доларів США, що еквівалентно 18449,90 грн. - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 13722,03 доларів США, що еквівалентно 184343,58 грн. - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 710,57 доларів США, що еквівалентно 9545,89 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 316,16 доларів США, що еквівалентно 4247,34 грн. - поточна заборгованість за нарахованими процентами; 251,44 доларів США, що еквівалентно 3377,91 грн. - пеня за прострочену заборгованість по кредиту та відсотках. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь держави з кожного по 1099 грн. 82 коп. судових витрат за судовий збір. В задоволенні решти суми позову відмовилено. (а.с.11-12).

Постановою державного виконавця від 18.11.2015 відкрито виконавче провадження з приводу виконання вищезазначеного рішення суду(а.с.83).

Постановами державного виконавця від 31.03.2016 закінчено виконавче провадження з приводу виконання рішення суду по справі №128/6174/14-ц (а.с.85,87).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №0266/08/20-ZNv, станом на 18.10.2017 за ОСОБА_2 перед позивачем має наступну заборгованість: курсова різниця 8 003,57 долларів США (еквівалент в гривні 211 969,17); заборгованість за нарахованими процентами 3 368,49 (еквівалент в гривні 89 212,19); 3% річних 333,62 долларів США (еквівалент в гривні 8 835,66). Загальний розмір заборгованості за кредитним договором в валюті кредиту, дол. США 11 705, 68; штраф за порушення умов п.3.3.7 Кредитного договору - 5 000 гривень; загальний розмір заборгованості за кредитним договором в гривнях, згідно офіційним курсом НБУ становить: 315 017, 03 гривень (а.с.13).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовної вимоги про стягнення збитків, завданих курсовою різницею, суд вважає, що вона до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що позивачу завдані збитки (делікт).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом установлено, що позивач вимог про відшкодування шкоди не заявляв, а просив стягнути саме курсову різницю валют.

Крім того, суд вважає, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Зазначена вище позиція, узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21.11.2018, справа № 672/778/16-ц).

Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків, завданих курсовою різницею, необхідно відмовити за необгрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, штрафу за невиконання/неналежне виконання зобовязання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені даних позовних вимог, з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов'язання за кредитним договором і строк виконання зобов'язання за договором настає достроково.

Отже, пред'явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов'язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення.

Аналогічна позиція застосовувалась Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвали: від 10 грудня 2014 року у справі №6-35797св14, від 17 грудня 2014 року у справі №6-35797св14, від 14 січня 2015 року у справі № 6-41128св14 та від 21 січня 2015 року у справі № 6-423155св15,) до прийняття Верховним Судом України 23 вересня 2015 року постанови № 6-1206цс15, якою усталену судову практику у цивільних справах цієї категорії було змінено та розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

На думку суду, таке тлумачення та застосування положень статті 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності.

Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15 не була сприйнята судами нижчих інстанцій, які продовжували вирішувати спори між кредитором та боржником про дострокове повернення кредитних коштів виходячи з того, що після ухвалення рішення про дострокове стягнення кредиту банк має право на отримання сум, передбачених лише частиною другою статті 625 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що поряд із застосуванням закону має бути забезпечено особливий захист людини, як більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом застосування визначених особливостей правовідносин у сфері споживчого кредитування.

Зазначена вище позиція, узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 04.04.2018, справа № 310/11534/13-ц).

Тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 5000,00 гривень , суд вважає за необхідне не розглядати, оскільки в позові відмовлено по суті за необґрунтованістю .

В звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати по сплаті судового збору підлягають до залишення за позивачем.

Також, суд вважає за необхідне розяснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам та збитків, завданих курсовою різницею, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: