печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Павленко В.О.,

справа № 757/19780/18-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві

відповідач: Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

представник відповідача 1: Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Підгородецька О.Ю.

представник відповідача 2: Державної казначейської служби України - Ферштей А.М.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2016 визнано неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянка І.А. щодо виконання ухвали Дарницького районного суду у м. Києві від 19.04.2016 року по виконавчому провадженню ВП № 51107055 від 17.05.2016. Вважає, що бездіяльністю останнього завдано йому моральну шкоду в сумі 139 392 грн. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я позивача та необхідністю захищати права у судовому порядку.

Ухвалою суду від 24.04.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 24).

21.05.2018 від представника відповідача 1 - Кеда М.В. надійшов відзив на позов (а.с. 31-32), згідно з яким відповідач 1 вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідача зазначив, що позивачем жодним чином не підтверджено обставини, на які він посилається як на такі, що завдали йому моральних та душевних страждань. Крім того, позивачем не надано доказів, що вказана ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2016 перешкоджала в будь-який спосіб розпорядженню та користуванню позивачем своєю власністю. Також позивачем не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

23.05.2018 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до якої вважає відзив необґрунтований, бездоказовий, який не ґрунтується на нормах чинного законодавства та практиці національних судів та Європейського суду з прав людини (а.с. 35-36).

23.05.2018 від представника Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві - Грицун Т.Г. надійшов відзив на позов (а.с. 38-41), згідно з яким вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 38-41).

29.05.2018 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, відповідно до якої вважає відзив необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України (а.с.49-51).

08.06.2018 від представника відповідача 1 - Кривовяз О.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів щодо факту наявності у нього душевних страждань, понесення втрат немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та їх вини в її заподіянні (а.с. 52-59).

18.06.2018 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до якої зазначив, що представник Головного управління юстиції в м. Києві постійно намагається ввести суд в оману та вказаний відзив поданий з порушенням процесуальних норм (а.с.74-77).

25.06.2018 від представника відповідача 1 - Кривовяз О.В. надійшли письмові заперечення, відповідно до яких заперечив проти задоволення позовних вимог, у зв'язку з їх необґрунтованістю (а.с.79-80).

Ухвалою суду від 14.08.2018 вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 10.10.2018 (а.с.86).

Ухвалою суду від 10.10.2018 у справі замінено неналежного відповідача Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві на належного Державну казначейську служби України (а.с.92).

09.11.2018 від представника відповідача 2 - Ферштей А.М. надійшов відзив на позов (а.с. 96-99), згідно з яким відповідач 2 вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні, оскільки у даному випадку жодних прав та інтересів позивача не порушило, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди останньому не завдало.

26.06.2018 від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2, відповідно до якої заперечив доводи представника відповідача 2 (а.с.104-106).

Ухвалою суду від 06.12.2018 підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 25.02.2019 (а.с.109).

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечила щодо позову, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні також заперечила щодо позову, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2016 вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянка І.А. та старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного А.В. щодо виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 року по виконавчому провадженню ВП № 51107055 від 17.05.2016, та зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного А.В. виконати вимоги вказаної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2016 по справі 753/2758/16-ц (а.с.6-11).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2016 скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2016 в частині вирішення вимог скарги на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Бондаря Валерія Андрійовича та начальника Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Воробйова О.В. та питання в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті ухвалу залишено без змін (а.с.12-17).

Протиправність дій державного виконавця встановлена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2017, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того згідно з ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 (справа № 6-48 цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під час судового розгляду встановлено, що державним виконавцем не здійснювалися в повній мірі заходи щодо забезпечення виконання рішення суду в примусовому порядку, окрім того обставина протиправної бездіяльності останнього встановлена судовим рішенням, проте ніяким чином не посприяла в подальшому належному виконанню державним виконавцем його обов'язків.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що тривале невиконання державним виконавцем рішення суду спричинило позивачу певних душевних страждань, оскільки останній був позбавлений права розпорядження та користування належним йому майном, був змушений витрачати час на звернення до органів виконавчої служби та до суду, щоб довести порушення своїх прав. При цьому суд, вирішуючи питання про грошову компенсацію за нанесені моральні страждання, виходить зі ступеню вини відповідача, характеру та тривалості страждань позивача, та вважає, що сума коштів в розмірі 2 000 грн. буде достатнім відшкодуванням, яке в свою чергу відповідатиме розумності та справедливості, оскільки будь-яких доказів в підтвердження морального відшкодування коштів в розмірі 139 392 грн. суду не надано.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в узагальненому вигляді моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним стягнути 2 000 грн., оскільки позивачу неправомірними діями державного виконавця було завдано моральної шкоди.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, ст. 10, 76, 81,209,211, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути 2 000 грн. з державного бюджету на користь ОСОБА_1 за завдану моральну шкоду начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подолянком Іваном Андрійовичем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач 1: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2Д, .

Відповідач 2: Державна казначейська служба України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя О.В.Батрин