ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м.Суми

Справа №583/5342/18

Номер провадження 22-ц/816/2730/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , її представника - ОСОБА_4 , представника третьої особи органу опіки та піклування Охтирської міської ради - Гмирі Василя Петровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у них народилося двоє дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач посилався на те, що після вимушеного переїзду із м. Макіївка, Донецької області до м. Охтирка, Сумської області відповідач ОСОБА_3 почала зловживати спиртними напоями, перестала займатися вихованням дітей і залишала їх вдома одних без нагляду. Із січня 2018 року відповідач проживає окремо від нього та дітей, не цікавиться дітьми і не бере участі в їх вихованні, а також не займається їх розвитком, не забезпечує їх матеріально, не створює для них безпечних умов для проживання. Усі питання щодо виховання та утримання дітей позивач вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору не вислухав думку дітей щодо позбавлення їх матері батьківських прав та не допитав свідка ОСОБА_7 , про допит якого позивач клопотав під час розгляду даної справи в суді першої інстанції. Також, на думку позивача, суд першої інстанції безпідставно не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, позивач вважає, що висновки суду першої інстанції щодо створення самим позивачем перешкод у спілкуванні матері з дітьми, а також про те, що вона наразі не зловживає спиртним, проявляє інтерес до дітей і має бажання приймати участь у їхньому вихованні ґрунтуються на припущеннях, так як не підтверджені належними і допустимими доказами. Також позивач посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані обставини того, що сама відповідачка в судовому засіданні підтвердила факт зловживання нею спиртними напоями та визнала певні обставини, що її характеризують, зокрема, факт того, що вона позбавлена батьківських прав відносно іншої дитини, а також те, що вона не займається розвитком й вихованням дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що позивач не довів своїх вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та представника третьої особи органу опіки та піклування Охтирської міської ради Гмирі В.П. про задоволення апеляційної скарги та пояснення відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у них народилось двоє дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 з дочками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9, 10).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 13 серпня 2018 року визначено, що місцем проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є місце проживання їх батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

На даний час сторони проживають окремо один від одного, а малолітні дочки проживають разом з батьком ОСОБА_1 , позивачем по справі (а.с. 5).

Відповідно до характеристики з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонечко» від 13 листопада 2018 року за № 168 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Сонечко» з 23 січня 2017 року. Мати дівчинки не з`являлась до дошкільного закладу з квітня 2018 року (а.с. 12).

Згідно з висновком соціально-психологічної експертизи за результатами вивчення життєвої ситуації учениці 3 - Б класу Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 ім. Р.К. Рапія від 19 листопада 2018 року за № 393 ОСОБА_5 знаходиться в благополучному фізичному та психоемоційному стані, проживає разом з батьком ОСОБА_1 та молодшою сестрою ОСОБА_6 , мати з сім`єю не проживає. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону та потреб, повноцінним харчуванням, предметами особистої гігієни, канцтоварами, житлово-побутові умови є сприятливими для повноцінного виховання, навчання та розвитку дитини. Батько ОСОБА_1 приділяє значну увагу навчанню та вихованню дочки, сумлінно ставиться до своїх обов`язків та задовольняє вікові та індивідуальні потреби дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним та позашкільним життям дівчини. Батьком створені відповідні умови для повноцінного розвитку особистості дівчинки (а.с. 13-14).

Згідно довідки квартального комітету «Тецівський» Охтирської міської ради від 18 січня 2019 року за № 62 відповідач ОСОБА_3 , переселенець, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Як вбачається з довідки Сумського обласного центру зайнятості Охтирської міськрайонної філії від 09 січня 2019 року за № 174, ОСОБА_3 перебуває на обліку з 23 листопада 2018 року по теперішній час як безробітна (а.с. 43).

За інформацією КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» відповідач ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 65, 68).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради від 10 січня 2019 року за № 01-14/88 є доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45-46).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча матеріалами справи і доведено невиконання відповідачем у повній мірі покладених на неї батьківських обов`язків, однак, як він вважав, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідач намагається змінити спосіб життя, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра вона не перебуває, знаходиться на обліку в центрі зайнятості, хоча неофіційно працює, тому може надавати матеріальну допомогу дітям. При цьому, суд вказав, що недостатнє спілкування матері з дітьми обумовлено і тим, що позивач чинить їй в цьому деякі перешкоди. Також, суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки і піклування щодо позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей, пославшись на його недостатню обґрунтованість та на те, що такий висновок суперечить інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виходячи з вимог частини 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, на що послався ОСОБА_1 у позові, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин, в тому числі і винної поведінки батьків.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановлені обставини справи, для чого враховано та перевірено доводи сторін, досліджено письмові докази.

З урахуванням зібраних доказів у справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки вимога з цього приводу є крайнім заходом впливу на відповідача, навіть при доведеності тих обставин, що вона не в повній мірі виконує обов`язки по вихованню своїх малолітніх дітей, так як обставини не свідчать про винне, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, враховуючи її ставлення до дітей, вчинення нею дій щодо зміни способу життя на краще, пошук нею роботи, а також факт заперечення нею проти позову, що свідчить про її інтерес до дітей. Також, як пояснила відповідач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивач вчиняє їй деякі перешкоди у спілкуванні з дітьми, хоча вона і не зверталась з цього приводу до органів поліції та опіки і піклування.

Колегія суддів також вважає правильним неврахування судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав через його недостатню обґрунтованість, з огляду на те, що вказаний висновок був зроблений органом опіки та піклування на підставі обстеження житлово-побутових умов тільки позивача, проведення з ним та з дітьми співбесід. Натомість, орган опіки та піклування не дослідив думки самої відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав, не обстежив умови її проживання, тому вказаний висновок є однобічним, таким, що не направлений на об`єктивне з`ясування обставин щодо ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дітей.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції щодо неврахування висновку органу опіки і піклування не спростовують, так як фактично зводяться до переоцінки досліджених судом першої інстанції належних і допустимих доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вислухав думки малолітніх дітей щодо позбавлення їх матері батьківських прав, то колегія суддів виходить з наступного.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У частинах другій та третій статті 171 СК України йдеться про те, що передбачені випадки, коли думка дитини, яка може її висловити, має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо врахування думки малолітньої дочки сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було заявлено в апеляційній скарзі, то, як вбачається з її показань в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з мамою останній час вона бачиться дуже рідко, так як мати не проживає з нею, меншою сестрою і батьком, хоча маму і батька вона любить.

Із попереднього періоду їй запам`ятався час, коли батька вночі не було вдома у зв`язку з роботою, а мати залишала вдома її та сестру і кудись йшла від них.

Також її батько не дуже хоче, щоб вона зустрічалась з матір`ю.

У той же час, з огляду на матеріали справи, зокрема, на малолітній вік дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції виповнилося 4 роки, у зв`язку з чим можуть бути труднощі у її здатності висловлювати власні думки щодо предмета спору, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності її допиту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка ОСОБА_7 , про допит якого заявляв позивач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, так як ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2019 року вказаний свідок був викликаний в судове засідання, призначене на 01 березня 2019 року на 13-годину 15 хв. (а.с. 56), однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що вбачається з протоколу судового засідання від 01 березня 2019 року (а.с. 70-74).

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо того, що відповідач не довела своїх заперечень стосовно того, що вона зловживає спиртними напоями і не цікавиться дітьми, а також не надала доказів про те, що позивач обмежує її право бачитись з дітьми та щодо позиції суду, який безпідставно не врахував той факт, що раніше позивач позбавлялась батьківських прав відносно іншої дитини, то колегія суддів не приймає їх до уваги, так як вони не спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції в мотивувальній частині попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських прав та обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в резолютивній частині рішення суду відсутня вказівка про попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покладення на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських прав та обов`язків, у зв`язку з чим рішення суду на підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацами наступного змісту: «Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покласти на орган опіки та піклування Охтирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків».

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року в даній справі змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Охтирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків».

В іншій оскаржуваній частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2019 року в даній справі щодо відмови в позові залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина