Справа № 2-1997/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про заміну сторони стягувача виконавчого провадження, первісний стягувач: ПАТ «ВіЕйБі БАНК», боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» звернулось в суд із заявою, в якій просить замінити стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у справі № 2-1997/11, замінити стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у виконавчих листах по справі № 2-1997/11, замінити стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у виконавчих провадженнях на підставі виконавчих листів № 2-1997/11.

Заяву обґрунтовує тим, що 04.08.2011 року Ленінський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення по справі № 2-1997/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 271/2007/А від 10.10.2007 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі БАНК».

25.04.2019 року між ПАТ «ВіЕйБі БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», укладено договір про відступлення прав вимоги № 42053, згідно з умовами якого право ВИМОГИ до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором 271/2007/А від 10.10.2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Тобто на даний час відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що й стало підставою для звернення в суд із вказаною заявою, оскільки зазначене є підставою для процесуального правонаступництва відповідно до вимог статей 512-514 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду до суду не надходило.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Неявка вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 04.08.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було винесено заочне рішення по справі № 2-1997/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов банку задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором № 271/2007/А від 10.10.2007 року в сумі 115 788,45 грн. та стягнуто судові витрати в сумі 1 277,88 грн. з кожного. Рішення набрало законної сили.

05.03.2012 року за вих. №. 7614 на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банку» надіслано 2 виконавчі листи, які отримано 12.03.2012 року уповноваженою особою банку, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні, яке повернуто на адресу суду.

25.04.2019 року між ПАТ «ВіЕйБі БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Інвест Хаус» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 42053, відповідно до якого ПАТ «ВіЕйБі БАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», а Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Інвест Хаус» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 271/2007/А від 10.10.2007 року, але доказів відступлення права вимоги саме по вказаному договору немає.

Окрім цього, до заяви не подано жодних підтверджуючих документів що виконавчий лист пред`явлено до виконання, як і не надано документів щодо відкриття виконавчого провадження чи повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити стадію виконання рішення суду та строки виконання цього рішення.

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 55 Цивільного процесуального кодексу України визначає загальні положення процесуального правонаступництва та передбачає, що заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду. Згідно з вимогами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судовою рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийнятої до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені у частині 2 стати 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Отже, юридична особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду по справі № 910/10031/13 від 25.06.2019 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про заміну стягувача виконавчого провадження у даній цивільній справі.

Керуючись ст. ст.258-261, 442 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про заміну сторони стягувача виконавчого провадження, первісний стягувач: ПАТ «ВіЕйБі БАНК», боржник: ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складанні повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда І. М. Шевченко