"11" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Сіренко Д.В.,
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком її доньки, фактично зареєстрований у квартирі, однак в ній не проживає з моменту розлучення з її донькою понад три роки, перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинили, ОСОБА_2 не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, речей відповідача у квартирі не має та останній не користується житлом за цільовим призначенням.
Також вказує, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження та користування квартирою, а саме вона позбавлена можливості оформити субсидію.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 15-16).
Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2019 р. (а.с. 23-24).
В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.
Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 3500, ОСОБА_1 (а.с. 8-8 зв.).
Вказане також підтверджується Реєстраційним посвідченням № 028301 від 01.11.2006 року виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 9).
В обгрунтування вимог позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_3 .
За повідомленням позивача, відповідач у спірній квартирі не проживає з моменту розлучення з її донькою, а саме з 2015 року по даний час.
Про обставини не проживання відповідача з 2015 року у квартирі АДРЕСА_1 свідчить акт № 429 від 22.12.2017 року затверджений начальником ЖЕД-409 (а.с. 11).
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач постійно не проживає у спірній квартирі з 2015 року, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 7).
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316-319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 284, 354, 355 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко