Справа № 466/4928/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа Шевченківська районнаї адміністрація

Львівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,

у с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_3 , в якому просить постановити рішення, яким надати їй дозвіл або уповноваженій нею особі за нотаріально посвідченою згодою на тимчасові виїзди періодично за кордон без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 . до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Надати дозвіл на оформлення та видачу проїзного документа дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасові виїзди до досягнення ним повноліття, періодично, за наявності згоди матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .

Від цього шлюбу у них є син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між ними розірваний 29 травня 2009 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 162 від 29.05.2009 року.

Дитина проживає зі нею і перебуває повністю на її утриманні. Це підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку.

ОСОБА_3 , як батько, ухиляється від покладеного на нього відповідно до ст. 180 СК України обов`язку щодо утримання дітей. Відповідач не спілкується з сином, не підтримує належних стосунків, не надає жодної матеріальної допомоги. Відповідно вона змушена була звернутися в суд із заявою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак відповідач ані добровільно, ані примусово не виконує рішення суду. Це підтверджується довідкою про неотримання аліментів, постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 31.08.2018 р., постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 12.04.2018 р.

Син також хворіє на хронічний тонзиліт, хронічний риносинусит, згідно з випискою медичної карти і потребує лікування.

На даний час у неї є можливість здійснювати тимчасові поїздки за кордон з метою оздоровлення сина та відпочинку, а також для його загального та культурного розвитку.

Крім цього, син є членом громадської організації «Всеукраїнськав федерація Айкідо Йошинкан» бере активну участь у тренуваннях, міжнародних семінарах, показових виступах, змаганнях та зборах, які проводяться як в Україні так і за кордоном.

Вона надіслала відповідачу лист з проханням надати дозвіл на виїзд.

Таким чином відповідач обмежує її у виконанні її обов`язків, як матері, щодо всебічного розвитку дітей.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. ст. 3,6 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції Про права людини, кожен має право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

Відповідно до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Через те, що відповідач добровільно не надає згоди на виїзд дитини за кордон вона змушена звернутися в суд.

З огляду на такі факти, просить позов задовольнити.

У ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, згідно яких, просила надати дозвіл їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , громадянці України, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 або уповноваженій нею особі за нотаріально посвідченою згодою на тимчасові виїзди періодично за кордон без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шістнадцяти років. а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 не з`явились, та від позивача надійшла заява про згоду на розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи -Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явились повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та відповідач ОСОБА_3 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив про те, що позивач чинить йому перешкоди у побаченні із дитиною, в тому числі перешкоджає йому брати участь у вихованні сина. Він не заперечує надати дозволи у разі необхідності, щоб забезпечити інтереси дитини, тому жодних перешкод не чинить. Проте позивачу такий варіант не підходить. Зазначає, що позовні вимоги позиваки є безпідставними, оскільки перед судом ставиться вимога без зазначення конкретного періоду виїзду та конкретної країни, мети поїздки.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 15 листопада 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину ОСОБА_4 за кордоном з метою оздоровлення. Неповнолітній ОСОБА_4 є членом громадської організації «Всеукраїнська федерація Айкідо Йошинкан», бере активну участь у тренуваннях, міжнародних семінарах, показових виступах, змаганнях та зборах, які проводяться як в Україні так і за кордоном.

Крім цього, це підвищує рівень світогляду дитини, покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини.

На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суд.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З наведеного випливає, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Станом на сьогоднішній день, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей.

Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини.

Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 за кордон буде відповідати інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шістнадцятирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

третя особа: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, адреса: 79054, м. Львів, вул. Липинського, 11, код ЄДРПОУ - 04056115.

Суддя В. І. Кавацюк