Справа № 180/610/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 травня 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном,-
01 квітня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2010 року вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в державному реєстрі прав власності № 28406785.
На даний час у її будинку значиться зареєстрованою відповідач по справі - ОСОБА_2 , яка фактично з моменту реєстрації, а саме: з 22.02.2011 року, за місцем своєї реєстрації не проживає. Її реєстрація створює їй перешкоди у вільному володінні та розпорядженні власністю.
Просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача - ОСОБА_3 надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник Марганецької міської ради у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори 16 грудня 2010 року (а.с.7). Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , згідно витягу про державну реєстрацію прав, за №28406785 (а.с.9).
В даному будинку зареєстрована і відповідачка ОСОБА_2 , яка в будинку не проживає, однак значиться в ньому зареєстрованою, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11) та довідкою від 27 березня 2019 року, виданою головою 43 кварталу Марганецької міської ради (а.с. 13).
Актом від 27 березня 2019 року, засвідченого головою 43 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою з 2011 року і по момент складання акту не проживає (а.с.12).
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 10.04.2019 року (а.с.16).
Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в будинку позивача не досягалось, співвласником житла вона не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, її слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача.
Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій позивач позбавлена охоронюваного законом права користування власністю.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
За вищезазначених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,317,321,386,391 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,141, 247, 258,258,263-265,268,273, 274-277,280-283,289ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецька міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном - задовільнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ( паспорт НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула