Справа № 346/433/19
Провадження № 2/346/882/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі :головуючогосудді П'ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була його мати, ОСОБА_4, про що їй 17 вересня 1987 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 12 серпня 1987 року № 172.

На час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_2 - син та ОСОБА_3 - невістка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаного будинковолодіння.

Вказує, що прийняв спадщину після смерті матері, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на будинковолодіння зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня її смерті.

Зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 на частку в майні колгоспного двору не претендує та не заперечує проти визнання за ним права власності на будинковолодіння в цілому.

Просить суд визнати за ним право власності на спірне будинковолодіння.

Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяви, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у його відсутності.

Відповідачка на розгляд справи також не з»явилась, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, з позовними вимогами згідна, не заперечує щодо їх задоволення, на спадщину не претендує, від своєї частки в майні колгоспного двору відмовляється на користь позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав до типу колгоспного двору, головою якого була мати позивача, ОСОБА_4, про що їй 17 вересня 1987 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 12 серпня 1987 року № 172 (а.с.9).

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 63159 від 12 грудня 2018 року право власності на спірне будинковолодіння зареєстроване за ОСОБА_4, як головою колгоспного двору під реєстровим № 150 (а.с.14).

Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали : ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_2 - син та ОСОБА_3 - невістка, що підтверджується довідкою Голосківської сільської ради № 992 від 05 грудня 2018 року (а.с.13).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінамиПро судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностіпередбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, а тому кожному з них належало по 1/3 частині вказаного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивача, ОСОБА_4, померла, про що в Книзі реєстрації смертей 06 грудня 1999 року складено відповідний актовий запис за № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину спірного будинковолодіння.

Будучи спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої, позивач, в силу ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, прийняв спадщину після смерті матері.

З метою оформлення спадщини, позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено у зв"язку з тим, що право власності на будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_4, як головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня її смерті (а.с.37).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 29 грудня 2018 року загальна площа його складає 82,4 кв.м., житлова - 56,0 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна від 29 січня 2019 року, ринкова вартість будинковолодіннястановить 164814,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання якого : АДРЕСА_1 - право власності на житловий будинок, позначений літерою А, загальною площею 82,4 кв.м. житловою - 56,0 кв.м. та господарські будівлі і споруди : літню кухню позначену літерою Б, навіс позначений літерою В, навіс позначений літерою Г, сарай позначений літерою Д, вбиральню позначену літерою Е, навіс позначений літерою Є, сарай позначений літерою Ж, сарай позначений літерою З, криницю №, огорожу № 1,2, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня йогопроголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2019 року.

Суддя П'ятковський В. І.