Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 210/245/18-ц

провадження № 61-4352св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), тепер - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2013 року між ним і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачеманкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 60 889,74 грн, з яких: 7 344,03 грн - заборгованість за кредитом; 47 320,01 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 850,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 875,70 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 889,74 грн та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року у складі Літвіненко Н. А. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 серпня 2013 року відсутнє погодження сторонами істотних умов кредитного договору. Натомість, у графі «бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/Gold» відсутні будь-які позначення. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку, якими визначені кредитні правовідносини, не містять підпису ОСОБА_1 , тому не можуть бути складовою частиною укладеного договору.

Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості не є документом первинної бухгалтерської документації, оскільки не підписаний відповідальною особою - представником ПАТ КБ «ПриватБанк», якщо ж це є його копія, то вона не завірена належним чином.

Крім того, у позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн, однак заборгованість за кредитом зазначено у розмірі 7 344,03 грн.

Позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24 177,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 7 208,31 грн, заборгованість за процентами за період з 04 лютого 2015 року до 30 вересня 2016 року у розмірі 14 216,63 грн, проценти за користування коштами за ставкою Національного банку України за період з 01 жовтня 2016 року до 30 листопада 2017 року у розмірі 1 125,51 грн, штраф фіксована частина - 500 грн, штраф процентна складова - 1 127,52 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 749,13 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами. Умови та Правила надання банківських послуг є складовими договору про надання банківських послуг.

У січні 2015 року відповідач отримав кредитну картку із кредитним лімітом у розмірі 8 000 грн, а його доводи про те, що 7 893,27 грн знято з картки після його спілкування з невідомою особою, не свідчать про безпідставність позовних вимог, оскільки саме він не зберіг у таємниці інформацію про картковий рахунок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в указаній справі, витребувано цивільну справу № 210/245/18-ц з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що йому було надано кредит у розмірі 300 грн, при цьому банком надано розрахунок заборгованості, який не є належним і допустимим доказом, оскільки містить дані лише за період з 04 лютого 2015 року до 30 листопада 2017 року та не підписаний відповідальною особою. Крім того розрахунок процентів за період з 04 лютого 2015 року до 30 вересня 2016 року розрахований не на рівні облікової ставки Національного банку України, а у розмірі 34,8-43,2.

Також апеляційний суд не дав належної правової оцінки тому факту, що 20 лютого 2015 року з його кредитної картки несанкціонованим чином були зняті грошові кошти у розмірі 7 893,27 грн, хоча картка була у нього, він нікому не повідомляв пін-код за цією карткою і не втрачав її, за цим фактом за його заявою здійснюється кримінальне провадження.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

За розрахунком банку станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 60 889,74 грн, з яких: 7 344,03 грн - заборгованість за кредитом; 47 320,01 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 850,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 875,70 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Судом установлено, що ОСОБА_1 повідомив невстановленій особі інформацію про свою кредитну картку, після чого були здійснені протиправні перекази коштів з його рахунку.

Проте, суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що банком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, що є підставою для притягнення саме його до цивільно-правової відповідальності.

Проте апеляційний суд не з`ясував, яку саме інформацію про свою кредитну картку ОСОБА_1 повідомив невстановленій особі та,чи дає це змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, чи може це бути свідченням безспірності того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації та внаслідок чого саме на нього має бути покладена відповідальність за вказаний переказ коштів.

Також апеляційний суд не звернув уваги на наявність за заявою відповідача за вказним вище фактом кримінального провадження та який його результат.

Частиною першою статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, апеляційний суд у порушення вимог статей атей 89, 263, 264, 382 ЦПК України не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, не з`ясував обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не врахував та не перевірив доводів апеляційної скарги відповідача, дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи, після повного та всебічного встановлення обставин справи, вирішуючи її по суті, крім іншого, апеляційному суду, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, необхідно врахувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), предметом розгляду у якій були подібні правовідносини.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець