КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/8314/18

номер провадження: 22-ц/824/569/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакової ЮліїВолодимирівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у складі судді Диби О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2017 року по вул. Полярна, 19-Б у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «MITSUBISHI», державний номер знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого автомобіль позивача «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Вказувала, що згідно висновку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №815/12-17 від 27 грудня 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_3 у зв'язку з пошкодженням належного їй автомобіля з урахуванням зносу становить 40 004 грн 67 коп., а вартість відновлювального ремонту - 71 336 грн 96 коп. Фактична вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, склала 70 980 грн.

Зазначала, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля AUDI», д.н.з. 3130ЕК, ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9237797 від 21 липня 2017 року. Тому позивач вважала, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язана сплатити їй страхове відшкодування у розмірі 40 004 грн 67 коп., однак страхова компанія сплатила їй лише 18 563 грн 76 коп. На думку позивача, відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» зобов'язана сплатити їй додатково 21 110 грн 91 коп., що становить різницю між вартістю матеріального збитку з урахуванням зносу у розмірі 40 004 грн 67 коп. та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 18 563 грн 76 коп., а відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити матеріальну шкоду у розмірі 30 975 грн 33 коп., що становить різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту у розмірі 70 980 грн, виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 18 563 грн 76 коп. та сумою страхового відшкодування, яке має додатково сплатити ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 21 110 грн 91 коп.

Крім того, позивач зазначала, що внаслідок ДТП вона зазнала значних втрат немайнового характеру у вигляді фізичних та емоційних страждань, стан її здоров'я значно погіршився, вона була змушена змінити спосіб життя. Внаслідок погіршення стану здоров'я вона неодноразово зверталася за допомогою до лікарів. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінила в 20 000 грн.

Також позивач вказувала, що вона уклала договір №040618 від 04 червня 2018 про надання юридичних послуг, вартість витрат на правову допомогу склала 5 000 грн. Тому вважала, що з урахування принципів співмірності та пропорційності, з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на її користь підлягає стягненню 29,6% понесених нею витрат на правову допомогу, а з ОСОБА_1 - 70,4% цих витрат.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3просила стягнути ПрАТ «Страхова група «ТАС»на свою користь майнову шкоду у розмірі 21 440 грн 91 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 480 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду у розмірі 30 975 грн 33 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3 520 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 13 850 грн 02 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шестакова Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частково задовольняючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, суд виходив із звіту щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 815/12-17, який складений 27 грудня 2017 року ТОВ «Клевер Експерт». Однак вказаний звіт цим же судом визнаний неналежним доказом, який не може братись до уваги на підтвердження законності й обґрунтованості вимог позивача. Вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована, тому заподіяну потерпілому майнову шкоду повинен відшкодовувати страховик і лише у разі недостатності страхової виплати ОСОБА_1, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Також вказує, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду, оскільки у справі відсутні докази, що підтверджують факт погіршення здоров'я позивача саме внаслідок ДТП.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу позивача з урахуванням зносу, який підлягає стягненню з ОСОБА_6 як заподіювача шкоди. Також є обґрунтованим та справедливим висновок суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакової Ю.В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без мін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 72 416 грн 24 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі .

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром відновлювального ремонту і страховою виплатою, що становить 13 850 грн 02 коп. Також суд визнав обґрунтованими вимоги позивача, що внаслідок ДТП вона зазнала фізичних і душевних страждань, тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Однак з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 2017 року по вул. Полярна, 19-Б у місті Києві сталася ДТП за участю автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «AUDI»,д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1. Внаслідок ДТП автомобіль позивача«MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Тому вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч.6 ст. 82 ЦПКУкраїни.

Судом першої інстанції встановлено, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 9237797 від 21 липня 2017 року.

19 грудня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.42).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №2411 від 26 грудня 2017 року, складеного ФОП ОСОБА_7 та оцінювачем ОСОБА_8 на замовлення ПрАТ «Страхова група «ТАС», на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 24 листопада 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_3 становить 18 563 грн 76 коп. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 22 276 грн 51 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 32 413 грн 78 коп. (а.с.43-50).

По справі встановлено, що 20 лютого 2018 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 18 563 грн 76 коп., що підтверджується платіжним дорученням №61564 від 20 лютого 2018 року (а.с.57).

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог надала висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №815/12-17, який складений 27 грудня 2017 року ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_3 становить 40 004 грн 67 коп., а вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 71 336 грн 96 коп. (а.с.9-14).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №815/12-17, складеного 27 грудня 2017 року ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, не відповідає вимогам закону щодо належності та допустимості та не приймається до уваги, оскільки він містить витрати на облицювання бамперу та правого дзеркала заднього виду автомобіля, які не відображені у протоколі огляду автомобіля від 24 листопада 2017 року, який був складений експертом - автотоварознавцем ОСОБА_8 за участю позивача ОСОБА_3 Крім того, протокол технічного огляду транспортного засобу від 26 грудня 2017 року, на підставі якого було складено вказаний висновок №815/12-17 від 27 грудня 2017 року, містить розбіжності щодо пробігу автомобіля, які визначені у протоколі огляду автомобіля від 24 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленом законодавством.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, позивач посилалася на те, що фактична вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1, становить 70 980 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 30 975 грн 33 коп., що становить різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 70 980 грн, виплаченим їй страховим відшкодуванням у розмірі 18 563 грн 76 коп. та сумою страхового відшкодування, яке має додатково сплатити ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 21 110 грн 91 коп.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром відновлювального ремонту транспортного засобу і страховою виплатою, одержаною позивачем від страховика.

Разом з тим, при визначенні розміру матеріальної шкоди у сумі 13 850 грн 02 коп., суд першої інстанції помилково виходив із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу у сумі 32 413 грн 78 коп., який встановлений у звіті про визначення вартості матеріального збитку №2411 від 26 грудня 2017 року, складеного ФОП ОСОБА_7 та оцінювачем ОСОБА_8, оскільки позивач зазначала, що фактична вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з.НОМЕР_1, становить 70 980 грн, на підтвердження чого надала акт виконаних робіт від 11 травня 2018 року, який складений ПП ОСОБА_9 (а.с.21)

Однак в матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення ОСОБА_3 витрат на проведення відновлювального ремонту належного їй автомобіля у розмірі 70 980 грн і таких доказів позивач суду не надала, що є її процесуальним обов'язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди, та, відповідно, часткового задоволення цих позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкодиз наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3 посилалась на те, що внаслідок ДТП вона зазнала значних втрат немайнового характеру у вигляді фізичних та емоційних страждань, стан її здоров'я значно погіршився, вона була змушена змінити спосіб життя. Внаслідок погіршення стану здоров'я вона неодноразово зверталася за допомогою до лікарів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з пошкодженням належного їй автомобіля, а тому вона підлягає відшкодуванню на підставі ст.23 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також те, що у справі відсутні докази, що підтверджують факт погіршення здоров'я позивача внаслідок ДТП, керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_1 моральну шкоду, оскільки у справі відсутні докази, що підтверджують факт погіршення здоров'я позивача внаслідок ДТП, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 27 грн 65 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шестакової Юлії Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, а також в частині розподілу судових витрат, скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 27 грн 65 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: