КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

Національного музею історії України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року у справі за заявою Національного музею історії України про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року залишено без розгляду заяву Національного музею історії України про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі Національний музей історії України просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року та передати справу для розгляду по суті, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 згідно наказу №13/14-к від 25.07.2016 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача науково-технічного відділу провадження аудіовізуальної техніки Національного музею історії України з 25.07.2016 року; стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 липня по 22 лютого 2017 року у розмірі 72 361,64 грн. без вирахування податків і обов`язкових платежів; стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.; стягнуто з Національного музею історії України на користь держави судовий збір у розмірі 1 274,81 грн.

13 червня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року залишені без змін.

В липні 2018 року Національний музей історії України звернувся до суду із заявою до про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року.

Обрґунтовуючи заяву, зазначав, що дізнався про нововиявлені обставини з повного тексту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, що підставою для задоволення позову було те, що позивачу не було запропоновано наявних у відповідача вакантних посад станом на день звільнення - 25.07.2016 року, і що саме ця обставина була покладена в основу рішення суду апеляційної інстанції; що звертаючись з апеляційною скаргою відповідач наголошував на невідповідності висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки, в день звільнення ОСОБА_1 було під підпис вручено актуальний перелік вакантних посад на дату звільнення, копія якого була додана до апеляційної скарги і долучена до матеріалів справи, оригінал переліку було оглянуто в судовому засіданні апеляційної інстанції (т. 2, а/с 69-72).

Також зазначав, що в ході розгляду справи позивач заперечував факт отримання переліку вакантних посад, і вказані обставини були прийняті судом апеляційної інстанції та були покладені в основу рішення.

Тому, з метою спростування цих висновків суддів відповідач звернувся до експертної установи.

Висновком експерта від 23.05.2018 року №8-4/103, за результатами судової експертизи, здійсненої КНДЕКЦ МВС України було встановлено, що рукописний текст « ОСОБА_1 » та підпис від його імені в наступному документі - «Вакантні посади станом на 25.07.2016 року» виконано самим ОСОБА_1 .

Зазначений висновок відповідач отримав 01.06.2018 року, а тому вважає, що дізнався про нововиявлену обставину з цієї дати, і вважає, що ці обставини мають істотне значення для справи.

Проте, із такими доводами сторони відповідача погодитися не можна, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що про наявність документу - переліку вакантних посад із підписами осіб, в тому числі і позивача ОСОБА_1 , відповідачу було відомо на час розгляду справи.

Крім того, справа неодноразово розглядалася судами, і у разі заперечення ОСОБА_1 щодо його підпису у цьому переліку, відповідач Національний музей історії України не звертався із клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи.

До того ж, вказаний документ не містить даних щодо запропонованих посад (чи ОСОБА_1 надавав згоду на якусь із посад, чи відмовлявся).

Згідно ч.2, п.1, ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року N 4, місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими ЦПК України.

При цьому строк обчислюється з дня встановлення обставин, які є підставою для перегляду судового рішення. Днем відкриття нововиявлених обставин, є день, коли заявник дізнався або повинен був дізнатися про наявність вказаних обставин.

Якщо заяву подано після закінчення визначеного ЦПК України строку і відсутнє клопотання про його поновлення або в поновленні пропущеного строку для подання заяви буде відмовлено, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, яка може бути оскаржена.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача 01 березня 2017 року отримав повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, проте, заявник в своїй заяві не ставив питання щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду із вищевказаною заявою.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд правильно дійшов висновку про залишення без розгляду заяви Національного музею історії України про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного музею історії України - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: