Справа № 461/4565/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2754/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника Львівської національної

наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника - Галаджун З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника про стягнення невиплаченої доплати за вислугу років, невиплачених при звільненні грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої доплати за вислугу років, невиплачених при звільненні грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що у період з 15 квітня 1991 року по 02 листопада 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з Львівською національною наукової бібліотекою України ім. В.Стефаника. При звільненні в якості розрахунку отримала заробітну плату за відпрацьовані дні у листопаді 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки. У період з 2005 року по 2017 рік ОСОБА_2 не виплачувалася доплата за вислугу років бібліотечним працівникам та при звільненні не була виплачена компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем за період 2013 - 2017 роки. Крім того, після звільнення з Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника з 07 листопада 2017 року і до подання позовної заяви, позивач перебувала на обліку у Львівському міському центрі зайнятості та отримувала соціальну допомогу, суми виплат якої є значно меншими, ніж належали б, тому вважає, що відповідачем заподіяно моральну шкоду. Просила стягнути заборгованість по виплаті доплати за вислугу років бібліотечним працівниками 88 407, 15 грн, невиплачені при звільнені грошові кошти за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем 5313, 19 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення 54 946, 32 грн та відшкодування за заподіяну моральну шкоду 50 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд не врахував, що невиплата відповідачем позивачу доплати за вислугу років на підставі нарахування надбавки за науковий стаж роботи є необґрунтованою та суперечить Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою КМУ № 84 від 22.01.2005. Вказує, що право позивача на виплату доплати за вислугу років підтверджується також листами-відповідями Міністерства соціальної політики України від 27.12.2017 № 2156/0/102-17 та від 27.03.2019 № 523/0/102-18. Також вказує, що при звільненні їй не була виплачена компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем за робочий період 2013 - 2017 роки. Вважає, що оскільки стягнення з відповідача заборгованості по доплаті за вислугу років бібліотечним працівникам є предметом судового спору, то включення до середнього заробітку зазначених виплат є правомірним. Крім цього посилається на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладенні у скарзі.

Представник Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника Галаджун З.В. просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що у період з 15 квітня 1991 року по 02 листопада 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з Львівською національною науковою бібліотекою України ім. В.Стефаника. Наказом № 261-К від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_2, молодшого наукового працівника, було звільнено за згодою сторін з 02.11.2017 та передбачено компенсацію за всі дні невикористаних відпусток, а саме: 6 календарних днів (а.с.57).

Заробітну плату за відпрацьовані дні у листопаді 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки позивачу виплачено в день звільнення.

Відповідно до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 № 84, доплата за вислугу років установлюється залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 3 роки - 10%, понад 10 років - 20%, понад 20 років -30% (п.1). Доплата за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек виплачується працівникам, що мають на неї право крім тих, що мають право на виплату надбавки (доплати) за стаж роботи (вислугу років) на інших підставах (п.2).

З 02.01.2004 ОСОБА_2 була переведена на посаду молодшого наукового співробітника відділу періодичних видань і в подальшому, до дня звільнення, працювала на посадах, що відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 494, відносяться до переліку посад, які дають право на отримання надбавки за стаж наукової роботи.

Встановивши, що позивач отримувала надбавку за стаж роботи в науковій сфері відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 494, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення доплати за вислугу років відповідно до п.2 Порядку виплати доплати за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 № 84, оскільки ОСОБА_2 виплачено надбавки (доплати) за стаж роботи (вислугу років) на інших підставах.

Статтею 8 Закону України «Про відпустки» передбачено, що конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

З матеріалів справи убачається, що 10.04.2014 до Колективного договору ЛННБ України імені В. Стефаника було внесено зміни та доповнення. Одним із таких доповнень було долучення до Колективного договору Додатку № 5 щодо встановлення відпустки за особливий характер праці тривалістю до семи календарних днів відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до Додатку № 5 щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці згідно ст. 8 Закону України «Про відпустки» надається працівникам за ненормований робочий день до семи календарних днів. Конкретна тривалість додаткової відпустки залежить від часу зайняття працівника на таких умовах та визначається керівником підрозділу (а.с.52).

Питання внесення змін та доповнень до колективного договору було предметом розгляду конференції первинної організації профспілки ЛННБ України ім. В.Стефаника 28.03.2014, на якій було вирішено 4.7 Колективного договору викласти в такій редакції: «Щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем надається на підставі ст. 8 Закону України «Про відпустки» та п.2.3.3. Галузевої угоди на 2013-2014рр. згідно переліку посад на терміни зазначені у Додатку №5 до Колективного договору. Відповідальність за фактичну наявність підстав, що дають право на таку відпустку та визначення конкретної її тривалості покладається на керівників структурних підрозділів» (а.с.94-97).

Згідно з Посадовою інструкцією до посадових обов'язків ОСОБА_5, яка є завідувачем відділу, в якому працювала позивач, входить ведення індивідуального обліку роботи (п.2.5); участь у вирішенні всіх питань, що стосуються організації роботи структурного підрозділу (п.3.1); право установлювати індивідуальні норми навантаження персоналу структурного підрозділу (п.3.5) (а.с.170-172).

Як убачається з матеріалів справи, керівник підрозділу, де працювала позивач, ОСОБА_5, керуючись тим, що коло обов'язків та обсяг робіт (навантаження) працівників підрозділу розраховане таким чином, що ніхто не працює понад встановлену тривалість робочого часу, визначила відсутність умов, а відповідно й підстав, які б надавали працівникам право на таку додаткову відпустку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем.

Інші позовні вимоги є похідними від вимог щодо виплати доплати за вислугу років та грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку, в задоволенні яких суд обґрунтовано відмовив, тому відсутні й підстави для задоволення позову в іншій частині.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.03.2019

Головуючий

Судді