06.11.2019 Єдиний унікальний номер 202/5206/18
Єдиний унікальний номер судової справи 202/5206/18
Провадження номер 2/205/76/19 РІШЕННЯ
06 листопада 2019 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Менго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -
ТОВ «Менго» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.
В обґрунтування позову зазначили, що з 18.09.2017 року по 19.09.2019 року в аптечному закладі № 6, який належить ТОВ «Менго» та знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 82, було проведено інвентаризацію наявності товарно-матеріальних цінностей. В результаті проведеного переобліку товару було виявлено нестачу в розмірі 46 541,91 грн., надлишок в розмірі 10 737,76 грн., різниця склала - 35 804,15 грн., що підтверджується Актом результатів переобліку товару, який підписаний відповідачами, Описом до Акту інвентаризації № 06-Ин-0000017 від 18.09.17 року в якому відображено перелік товарів, по яким виявлено нестачу.
В момент виявлення нестачі в аптеці працювало дві матеріально-відповідальні особи:
- ОСОБА_1 , який займав посаду завідувачого аптеки;
- ОСОБА_2 , яка займала посаду фармацевта.
Одразу після виявлення нестачі вказані особи звільнилися із займаних посад за власним бажанням, що підтверджується їх заявами та наказами.
Обидва працівника являються матеріально-відповідальними особами та з ними були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Зокрема, 03.02.17 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду фармацевта та в цей же день з нею було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
12.10.15 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду провізора. На підставі Наказу № 82-к від 01.03.17 року його було переведено на посаду завідуючого аптекою та в цей же день укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Попередня інвентаризація проводилася 25.11.16 року, в результаті якої було виявлено нестачу в розмірі 4 255,19 грн. та надлишок в розмірі 4 114,21 грн., різниця склала 140,38 грн.
В момент проведення попереднього переобліку в аптеці працювало дві матеріально-відповідальні особи: ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , яка звільнилася 06.02.17 року
Після звільнення матеріально-відповідальної особи ОСОБА_3 та в момент прийняття ОСОБА_2 інвентаризація не проводилася, однак згідно з Описом до Акту інвентаризації №06-Ин-0000017 від 18.09.17 року, нестача в розмірі 23 484,51 грн. виникла по видатковим накладним товар по яким отримувався після звільнення ОСОБА_3 та в момент роботи відповідачів.
На підставі викладеного просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Менго» шкоду завдану нестачею товарно-матеріальних цінностей в розмірі 11 742,25 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Менго» шкоду, завдану нестачею товарно-матеріальних цінностей в розмірі 11 742,25 грн.
Ухвалою судді від 05.111.2018 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 22.05.2019 року по справі було призначено судову товарознавчу експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.
Ухвалою суду від 13.06.2019 року провадження по справі було поновлено.
Ухвалою суду від 06.11.2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи-відмовлено.
В судовому засіданні представник позивача Пономаренко Є.В. позов підтримав та просив задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо стягнення суми шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей в розмірі 11 742,25 грн.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник- ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та в задоволенні позову просили відмовити.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні наказом № 368-к від 09.10.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу провізором аптеки №6 ТОВ «Менго» /а.с.59/ та з ним 09.10.2015 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність /а.с. 50/. Наказом № 82-к від 01.03.2017 року ОСОБА_1 , провізора аптеки №6 з 01.03.2017 року було переведено на посаду завідуючого аптекою № 6 /а.с.57/ та 01.03.2017 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність /а.с. 49/.
ОСОБА_2 було прийнято на роботу фармацевтом аптеки №6 ТОВ «Менго» 02.02.2017 року відповідно до наказу №41-к/а.с.60/ та 03.02.2017 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність /а.с. 51/.
З 18.09.2017 по 19.09.2017 року в аптеці №6 було проведено інвентаризацію наявності товарно-матеріальних цінностей. В результаті проведеного переобліку товару було виявлено нестачу в розмірі 46 541,91 грн., надлишок в розмірі 10 737,76 грн. Різниця склала 35 804,15 грн., що підтверджується Актом результатів переобліку товару від 19.09.2017 року, який підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 7/.
Наказом №401-к від 25.09.2017 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України /а.с. 58/.
Наказом № 458-к від 13.10.2017 року ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с. 61/.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством - ч. 2 ст. 130 КЗпП України.
За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку - ч. 1 ст. 132 КЗпП України.
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві - ч. 2 ст. 132 КЗпП України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Приймаючи до уваги викладене, наявність укладеного ОСОБА_1 01.03.2017 року договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність /а.с. 49/, а також визнання позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Менго» у розмірі 11 742,25 грн..
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 суд виходить з наступного.
Як зазначалось, ОСОБА_2 відповідно до наказу № 41-к від 02.02.2017 року було прийнята на роботу фармацевтом до аптеки №6 ТОВ «Менго» /а.с.60/. Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 укладено 03.02.2017 року /а.с.51/. Інвентаризацію наявності товарно-матеріальних цінностей, на час укладення договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 03.02.2017 року, позивачем проведено не було. Остання інвентаризація була проведена 25 листопада 2016 року /а.с.62/. Належні та допустимі докази, що недостача утворилась саме в період роботи ОСОБА_2 , з боку позивача, не надано.
Ухвалою суду від 22.05.2019 року, за клопотанням представника позивача, по справі призначалась судова товарознавча експертиза, проведення якої було доручено судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. 12.06.2019 року справу було повернуто до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська і в подальшому представник позивача зазначив про недоцільність призначення по справі будь-якої експертизи.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позову в цій частині та відсутність правових підстав для задоволення позову до ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Менго» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 130, ч. 1, 2 ст. 132, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Менго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей в розмірі 11 742,25 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.
Суддя Н.Г. Остапенко