Провадження № 22-ц/4808/194/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бабій О.М. 30 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

24.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 09.11.2016 року по 22.05.2017 року він працював на даному підприємстві на посаді торговельного агента. 22.05.2017 року його було звільнено за угодою сторін.

29.08.2018 року у відповідь на його скаргу ним було отримано листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому вказано, що при звільненні з роботи позивача відповідачем порушено вимоги п. 7 розділу 4 Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100, а саме: нараховано та виплачено компенсацію за 12 календарних днів щорічної основної відпустки, а не за 13 календарних днів. Отже, 22 травня 2017 розрахунок з позивачем проведено не в повному обсязі, відповідачем недонараховано 108 грн. 84 коп.

03.08.2018 року позивач звертався до відповідача із листом з проханням надати йому інформацію про суму середньомісячного заробітку та надіслати на його адресу трудову книжку, яка в день звільнення йому не видавалася. Заява позивача отримана відповідачем 06.08.2018 року, однак проігнорована відповідачем.

23.08.2018 року ним отримано лист від ТОВ «ТД РЕГІСТР», в якому зазначено, що йому донараховано суму в розмірі 108,84 грн., однак, не надано відповіді на поставлені ним запитання та не надіслано трудову книжку.

Тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути в його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до абзацу 6 п. 4.1 розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у звязку з непроведенням з ним у день звільнення 22.05.2017 року повного розрахунку (виплати всіх сум).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» в користь ОСОБА_2 55739 грн. 99 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2017 року по 30.11.2018 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» в користь ОСОБА_2 54080 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по 28.09.2018 року. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору. Стягнуто із присудженої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2017 року по день фактичного розрахунку, а саме по 30.11.2018 року в розмірі 55739 грн. 99 коп. всі обов`язкові платежі та внески. Стягнуто із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2017 року по 28.09.2018 року в розмірі 54080 грн. всі обов`язкові платежі та внески.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «ТД РЕГІСТР» подало до суду апеляційну скаргу. Вважають дане рішення необґрунтованим і незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що суд першої інстанції не зясував фактичних обставин справи, оскільки не встановив чи дійсно ТОВ «ТД РЕГІСТР» утримував трудову книжку позивача та чинив перешкоди в її отриманні до 03.08.2018 року, тобто до письмової заяви про повернення трудової книжки ОСОБА_2, яку відповідач отримав тільки 06.08.2018 року; де знаходився позивач протягом року та чи не перебував в трудових відносинах з іншою організацією чи товариством, а також чи не перебував в трудових відносинах з іноземною компанією.

Також вважають, що судом не досліджено чи позивач умисно не подавав письмової заяви про повернення йому трудової книжки в момент звільнення, оскільки письмова заява ОСОБА_2 про повернення трудової книжки датована 03.08.2018 року та отримана відповідачем тільки 06.08.2018 року, а наказ про звільнення підписаний ОСОБА_2 22.05.2017 року.

Вказують, що судом не надано належної оцінки і наявному акту про відмову від отримання трудової книжки.

Суд не зясував чи звертався позивач письмово до відповідача одразу ж після свого звільнення 22.05.2017 року з роботи з письмовою вимогою повернути йому чи направити засобами поштового звязку трудову книжку; чи звертався позивач у правоохоронні органи та/або в інспекцію праці одразу ж після свого звільнення з роботи з письмовим повідомленням про те, що відповідач навмисно не повертає йому трудову книжку та чому позивач звернувся до відповідача з вимогою направити йому трудову книжку тільки через 14,5 місяців після його звільнення, а саме 03.08.2018 року.

Судом не враховано і того, що позов подано із порушенням терміну позовної давності.

Крім того, управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проводилась перевірка правильності проведення звільнення ОСОБА_2, та окрім донарахування за 1 день невикористаної щорічної відпустки порушень трудового законодавства інспекцією не виявлено.

Просять скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 30.11.2018 року.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в матеріалах справи наявна бухгалтерська довідка за підписом головного бухгалтера ТОВ «ТД РЕГІСТР». та зарплатна відомість №1 від 30.10.2018 року про компенсацію середнього заробітку на суму 5540,01 грн., що свідчить про часткове визнання відповідачем позовних вимог. Що стосується посилань відповідача на пропуск терміну позовної давності, то зазначає, що тільки 29 серпня 2018 року Управлінням держпраці в Івано-Франківській області було направлено йому лист за результатами розгляду його скарги від 03.08.2018 року, і тільки тоді йому стало відомо про порушення ТОВ «ТД РЕГІСТР» вимог пункту 7 розділу VI Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1195 року №100. Позовну заяву ж було подано не пізніше 20 днів після отримання вказаного листа. Крім того, ст. 233 КЗпП передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Щодо доводу апелянта про невстановлення судом факту утримування відповідачем трудової книжки, вказує, що ним не було заявлено такої позовної вимоги. 3 серпня 2018 року ним на адресу директора ТОВ «ТД РЕГІСТР» надіслано заяву, в якій ним було зазначено інформацію про необхідність надсилання трудової книжки. Дана заява отримана 6 серпня 2018 року, однак була проігнорована в повному обсязі. 27 вересня одразу ж після отримання з Івано-Франківського міського суду документів про відкриття провадження у справі, ТОВ «ТД РЕГІСТР» надіслало на адресу позивача трудову книжку, хоча могло це зробити ще 6 серпня 2018 року. Викладене свідчить, що судом справа розглянута в межах заявлених позовних вимог. Вважає, що лист від 23.08.2018 року №165 на імя позивача за підписом директора ТОВ «ТД РЕГІСТР» ОСОБА_3 є безспірним, належним та допустимим доказом непроведення в день звільнення розрахунку в повному обсязі з працівником. Крім того, під час інспекційного відвідування Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області ТОВ «ТД РЕГІСТР» в період з 21.08.2018 року по 22.08.2018 року, останнім було надано недостовірну інформацію про відсутність письмової згоди на надсилання трудової книжки поштовим відправленням. На підставі наведеного просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 09.11.2016 року працював на посаді торговельного агента в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР», що підтверджується копією витягу з Наказу «Про прийняття на роботу» №20 від 08.11.2016 року (а.с. 8).

Згідно копії Наказу №66 від 22.05.2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 22.05.2017 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 9).

Встановлено також, що при проведенні звільнення ОСОБА_2 на прохання інспектора з кадрів ОСОБА_4 отримати трудову книжку БТ-ІІ №6179037, дата заповнення з 02.10.1998 року, він відмовився її отримати, причин відмови не повідомив, про що працівниками ТОВ «ТД РЕГІСТР» було складено відповідний Акт від 22.05.2017 року, від підписання якого ОСОБА_2 відмовився (а.с. 42).

22.05.2017 року ТОВ «ТД РЕГІСТР» позивачу було направлено лист №94/1, в якому повідомлено про складення вищезазначеного акту та розяснено, що його трудова книжка буде зберігатися у відділі кадрів Товариства. Висловлено прохання про необхідність зявитись та отримати трудову книжку або направити письмову заяву згоду на відправлення трудової книжки поштовим відправленням (а.с. 43).

03.08.2018 року та 21.09.2018 року ОСОБА_2 звертався із заявами до ТОВ «ТД РЕГІСТР» з проханням надати письмову відповідь на поставлені ним питання, а також надіслати йому поштою трудову книжку (а.с. 17, 23).

Наказом ТОВ «ТД РЕГІСТР» №55 від 06.08.2018 року у звязку з отриманням заяви від колишнього працівника Товариства ОСОБА_2 наказано бухгалтеру провести перевірку правильності нарахування заробітної плати, розрахункових, та їх виплати ОСОБА_2 (а.с. 44).

Листом №154/1 від 13.08.2018 року ОСОБА_2 повідомлено про виявлену помилку щодо нарахування розрахункових за період роботи (не враховано один день компенсації відпустки) та донарахування суми 108,84 грн. висловлено прохання зявитися в бухгалтерію для отримання зазначеної суми або надати реквізити для перерахування (а.с. 45).

Крім того, як вбачається з копії листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 29.08.2018 року №16-07/15-10/5947, наданого на звернення позивача щодо можливих порушень законодавства про працю при звільнені з роботи, отриманого ним 03.09.2018 року, Управлінням проведено інспекційне відвідування ТОВ «ТД РЕГІСТР» в період з 21.08.2018 року по 22.08.2018 року. Встановлено, що при звільненні з роботи позивача йому було нараховано та виплачено компенсацію за 12 невикористаних днів щорічної основної відпустки за період роботи в ТОВ «ТД РЕГІСТР» з 09.11.2016 року по 22.05.2017 року, а не за 13 календарних днів невикористаної відпустки, чим порушено вимоги п. 7 розділу IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. 10.08.2018 року бухгалтерією ТОВ «ТД РЕГІСТР» відповідно до наказу від 06.08.2018 року №55 проведено нарахування компенсації за 1 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 108,84 грн. та листом від 13.08.2018 року №154/1 повідомлено позивача прибути на підприємство для одержання зазначеної суми. При звільненні з роботи трудову книжку з день звільнення ОСОБА_2 не отримав, відмовився від її отримання, про що складено та підписано відповідний акт. Цього ж дня йому направлено листа про необхідність одержання трудової книжки. Однак, за одержанням трудової книжки він не прибув, а також не надав адміністрації ТОВ «ТД РЕГІСТР» письмової згоди на надсилання трудової книжки поштовим відправленням. За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування, керівнику підприємства ОСОБА_3 внесено припис на усунення виявлених порушень законодавства про працю (а.с. 13-16).

27.09.2018 року ТОВ «ТД РЕГІСТР» було відправлено ОСОБА_2 трудову книжку (БТ-ІІ №6179037), яку адресат отримав 28.09.2018 року, що підтверджується копіями Опису вкладення до цінного листа та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 47-48).

Згідно Зарплатної відомості №1 від 30.10.2018 року, Додатку до особового рахунку ОСОБА_2 по фірмі ТОВ «ТД РЕГІСТР» за 01.03.2017 року 31.10.2018 року ОСОБА_2 було виплачено компенсацію середнього заробітку в сумі 5540,01 грн. (а.с. 61-62).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не видав позивачу його трудову книжку в день звільнення та не надіслав її на адресу позивача, отримавши про це його заяву, строк затримки видачі трудової книжки становить 338 робочих днів. Крім того, позивачу не виплачено всіх сум при звільненні, зокрема, недоплачено кошти за один день невикористаної відпустки в розмірі 108,84 грн., і хоча дана сума відповідачем визнається, доказів виплати такої суду не надано, а тому суд вважав, що він повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2017 року по день винесення рішення судом, тобто за 383 дні. При цьому, строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про те, що позивачем не проведене повного розрахунку при звільненні він довідався з листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 29.08.2018 року, а з позовом про стягнення заробітної плати працівник має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 166 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за №6-113цс16 від 27.04.2016 року суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з Додатку до особового рахунку ОСОБА_2 по фірмі ТОВ «ТД РЕГІСТР» за 01.03.2017 року 31.10.2018 року, Довідки №260 від 26.11.2018 року, виданої ТОВ «ТД РЕГІСТР» про заробітну плату ОСОБА_2 за період з 01.01.2017 року по 22.05.2017 року, заробітна плата позивача за березень місяць 2017 року становила 3200,00 грн., за квітень 2017 року 3200,00 грн. При цьому, у березні 2017 року ним відпрацьовано 26 днів, у квітні 2017 року 24 дні (а.с. 62, 86).

Таким чином середньомісячне число робочих днів становить 25 днів ((26+24)/2=25), середня заробітна плата позивача за один робочий день 128,00 грн. (3200*2)/50 = 128).

При звільненні з роботи позивачу було виплачено заробітну плату за відпрацьовані робочі дні в травні 2017 року та 1306,08 грн. компенсації відпустки (а.с. 62).

Згодом на підставі Наказу №55 від 06.08.2018 року ТОВ «ТД РЕГІСТР» було проведено перевірку правильності нарахування заробітної плати, розрахункових, та їх виплати ОСОБА_2 (а.с. 44) і листом №154/1 від 13.08.2018 року повідомлено позивача про виявлену помилку щодо нарахування розрахункових за період роботи (не враховано один день компенсації відпустки) та донарахування суми 108,84 грн., висловлено прохання зявитися в бухгалтерію для отримання зазначеної суми або надати реквізити для перерахування (а.с. 45).

Наведені факти підтверджуються також листом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 29.08.2018 року №16-07/15-10/5947, наданого на звернення позивача щодо можливих порушень законодавства про працю при звільнені з роботи (а.с. 13-16).

21.09.2018 року в поданій ОСОБА_2 на ім'я директора ТОВ «ТД РЕГІСТР» заяві ним було вказано реквізити належного йому банківського рахунку, і того ж місяця підприємством йому було перераховано компенсацію за 1 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 87,62 грн. (108,84 грн. 19,59 грн. податку з доходів фізичних осіб та 1,63 грн. військового збору), що підтверджується Додатком до особового рахунку ОСОБА_2 по фірмі ТОВ «ТД РЕГІСТР» за 01.03.2017 року 31.10.2018 року (а.с. 62).

За таких обставин, беручи до уваги те, що відповідачем було виявлено помилку в розрахунку компенсації відпустки, донараховано суму 108,84 грн. та виплачено її позивачу одразу ж після надання ним банківських реквізитів для перерахування, а також те, що розмір недоплаченої суми менший за середньоденний заробіток працівника, апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення з ТОВ «ТД РЕГІСТР» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2017 року по 30.11.2018 року, як вирішив суд першої інстанції.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то слід зазначити, що дії роботодавця щодо трудових книжок визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 року №58.

Так, згідно п.п. 4.1, 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно п. 6.2 Інструкції трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був присутній на роботі 22.05.2017 року, цього ж дня ним була подана на ім'я директора ТОВ «ТД РЕГІСТР» заява про звільнення (а.с. 46) та винесено відповідний наказ, з яким він ознайомлений (а.с. 9). Однак, від отримання трудової книжки у день звільнення позивач відмовився, про що було складено Акт від 22.05.2017 року (а.с. 42), та в той же день направлено лист №94/1 щодо необхідності зявитись та отримати трудову книжку або направити письмову заяву згоду на відправлення трудової книжки поштовим відправленням (а.с. 43).

Разом з тим, із завами про пересилання трудової книжки поштою позивач звернувся до відповідача тільки 03.08.2018 року та 21.09.2018 року (а.с. 17, 23).

Отримавши від працівника таку згоду із зазначенням адреси, роботодавець надіслав працівникові трудову книжку на вказану адресу (а.с. 47-48), яку останній отримав 28.09.2018 року (а.с. 48).

Крім того, 30.10.2018 року ОСОБА_2 було виплачено компенсацію середнього заробітку в сумі 5540,01 грн. за період з 06.08.2018 року по 27.09.2018 року (а.с. 61), оскільки заяву позивача від 03.08.2018 року ТОВ «ТД РЕГІСТР» було отримано 06.08.2018 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20).

Докази того, що позивач звертався до роботодавця за отриманням трудової книжки і не мав можливості її отримати з вини підприємства до вказаного часу суду не представлені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність вини підприємства у затримці видачі працівнику трудової книжки.

Посилання позивача на те, що відповідачем не представлено доказів направлення йому повідомлення про необхідність отримання трудової книжки не заслуговують на увагу та спростовуються вказаними нормами права та матеріалами справи.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД РЕГІСТР» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_5