Справа № 347/1297/18
Провадження № 2/347/43/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

головуючої - судді : Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

адвокатів: Андрусяк Г.В., Бабак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що перебуваючи з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1. народилася дитина ОСОБА_5. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.07.2017р. шлюб між сторонами розірвано та дитину залишено на проживання із матір»ю ОСОБА_3 Неповнолітня дитина повністю перебуває на вихованні та матеріальному утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини з вересня 2016року по даний час. Батько дитини не цікавиться життям дочки, жодного разу не відвідав її по місцю проживання, не бере участі у її вихованні, не піклується нею, не цікавиться її здоров»ям, духовним та фізичним розвитоком. А тому, вважають, що оскільки відповідач повністю усунувся від виконання покладених на нього законом обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, то його слід позбавити батьківських прав. Просять позов задоволити.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що відповідч являється батьком дитини та жодним чином не ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню та утриманню. Він неодноразово намагався дійти до взаєморозуміння із позивачкою про можливість спілкуватися з дочкою, однак ОСОБА_3 йому такого дозволу не надає та уникає зустрічі з ним, що змусило відповідача звернутися до органу опіки та піклування із заявою про призначення йому днів та годин зустрічі з малолітньою дочкою ОСОБА_5 Також він неодноразово намагався передати кошти для належного утримання дочки, проте грошові перекази згодом поверталися із відміткою про відмову у прийнятті платежу. Вважають, що така позиція позивачки спрямована на розпалювання штучного конфлікту між ними та спрямована на досягнення мети щодо позбавлення відповідача батьківських прав. А тому, відсутні будь-які підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Просять в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування Косівської райдержадміністрації ОСОБА_6 висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_5, 2016р.н. підтримала.

Суд, вислухавши сторони, свідків тавивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статті 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Як встановлено в судовому засіданні батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. являється відповідач ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 18.10.2016р.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 26.07.2017р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. залишено на проживання з матір»ю ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, в судовому засіданні не знайшла підтвердження жодна із підстав зазначених в статті 164 СК України, яка б давала можливість позбавити батьківських прав відповідача так як ОСОБА_4 намагається спілкуватися з дитиною та належним чином її утримувати, проте позивачка йому в цьому чинить перешкоди.

Зокрема, долучені до матеріалів справи квитанції про переказ коштів, свідчать про те, що відповідач намагався передати грошові кошти для належного утримання неповнолітньої доньки, однак позивачка відмовлялася їх приймати, а тому згідно службових чеків грошові кошти поверталися.

Також судом встановлено, що відповідач намагався зустрітися із колишньою дружиною щодо вирішення питання зустрічі з донькою, проте вона уникала такої зустрічі, що змусило ОСОБА_4 звернутися із заявою до комісії з питань захисту прав дітей про призначення йому днів та годин зустрічі з малолітньою дочкою ОСОБА_5

Згідно з витягу з протоколу №6 комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА від 01.08.2018р. вбачається, що розгляд заяви відповідача було відкладено в зв»язку із розглядом справи про позбавлення батьківських прав у Косівському районному суді.

Долучений до матеріалів справи договір страхування «Райффайзен Кідз» свідчить про те, що відповідач здійснює щомісячні страхові платежі в сумі 40 доларів щомісяця на користь своєї дочки ОСОБА_5, яка являється вигодонабувачем за страховими виплатами по даному договору.

А тому, твердження позивачки та її представника в судовому засіданні про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання свого обов»язку утримувати дитину, не займається її вихованням та тривалий час не виявляє щодо дитини батьківського піклування спростовується вище наведеними матеріалами справи та жодним чином не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Також позивачкою та її представником в судовому засіданні так і не доведено чому позивачка не зверталася до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, коли він, на її думку, не займався утриманням дочки, що являлося б вагомим доказом вразі несплати відповідачем присуджених до стягнення сум розглядати як ухилення від утримання малолітньої доньки.

Твердження свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які пояснили, що ОСОБА_4 не провідує дитину та не цікавиться нею суд розцінює як свідчення дані на користь позивачки, оскільки вони являються її близькими родичами.

Що стосується висновку комісії з питань захисту прав дітей від 23.05.2018р. в якому комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, то в даному висновку зазначено, що 10.05.2018р. адвокат Андрусяк Г.В. звернулася з проханням надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, так як він не займається вихованням дитини, а тому суд вважає такий висновок передчасним, при винесенні якого належним чином не були досліджені всі обставини справи, оскільки на засідання комісії сторони не викликалися, не допитувався на засіданні комісії батько дитини ОСОБА_4 та й взагалі мати ОСОБА_3 особисто не зверталася до комісії з питань захисту прав дітей.

Згідно ст. 150 СК України "батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини".

Частиною 2 ст. 155 СК України зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Згідно із ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, та беручи до уваги те, що судом доведено, що ОСОБА_4 не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст. ст. 150, 155, 164-166 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Косівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк