Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 175/4422/16-ц

провадження № 61-25216св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: територіальна громада в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5,

третя особа - Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про встановлення факту належності ОСОБА_6 заповіту, складеного ОСОБА_7 09 квітня 1975 року на його користь, посвідченого нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Старостіною Н. І., зареєстрованого за реєстровим № 669, вигодонабувачем в якому зазначений ОСОБА_9, а заповідачем ОСОБА_10; встановлення факту постійного проживання ОСОБА_11 з її чоловіком ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнання за позивачем права власності на 67/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позову зазначала про те, що її батько ОСОБА_6 постійно проживав разом із своєю дружиною - її матір'ю ОСОБА_11, у квартирі АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_11 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_11, якій на день смерті фактично належало право на 67/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, адже вона успадкувала його після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, який успадкував його після смерті своєї матері ОСОБА_7

ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким встановлено факт належності ОСОБА_6 заповіту, складеного 09 квітня 1975 року на його користь ОСОБА_7, посвідченого нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за реєстровим № 669, вигодонабувачем в якому зазначений ОСОБА_9, а заповідачем ОСОБА_12. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_11 з її чоловіком ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 67/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення апеляційного суду мотивоване доведеністю заявлених ОСОБА_4 Позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 07 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зДніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та несправедливим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

15 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу мотивований тим, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та не спростовують висновків апеляційного суду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4, ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_6 та бабою позивача.

ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_3.

09 квітня 1975 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла, на день її смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у належному спадкодавцю домоволодінні, що підтверджується записом у будинковій книзі, нумерація якого в зв'язку з упорядкуванням поштових адрес змінена з НОМЕР_1 на НОМЕР_1

У заповіті від 09 квітня 1975 року ім'я заповідача нотаріусом записано «ОСОБА_7», прізвище вигодонабувача за заповітом «ОСОБА_9».

Відповідно до експертного висновку ТПП від 07 листопада 2016 року розбіжність виникла через помилкове написання імені «ОСОБА_7» у заповіті, тому в даному випадку ім'я «ОСОБА_7» та «ОСОБА_7» є ідентичними.

Відповідно експертного висновку ТПП від 07 листопада 2016 року від 07 листопада 2016 року прізвище «ОСОБА_9» та «ОСОБА_9» є ідентичними. Розбіжність виникла через помилкове написання «ОСОБА_9», правильно це прізвище має писатися «ОСОБА_9».

Після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася її дочка - ОСОБА_13, яка на час відкриття спадщини була непрацездатною, а тому мала право і отримала право на обов'язкову частку, яка складає 33/100 частини спірного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у квартирі АДРЕСА_1 сталася пожежа, в результаті якої ОСОБА_6 отримав травми та через декілька годин помер, що підтверджується актом про пожежу від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, довідкою відділу реєстрації смертей в м. Дніпропетровську від 26 липня 2006 року, лікарським свідоцтвом про смерть від 25 липня 2006 року № 316/л.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За положеннями частини другої статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановивши, що ім'я «ОСОБА_7» та «ОСОБА_7», а також прізвище «ОСОБА_9» та «ОСОБА_9» є ідентичними та належать одним і тим самим особам, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 09 квітня 1975 року заповіла все своє майно ОСОБА_6

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася її дочка ОСОБА_13 , яка на час відкриття спадщини була непрацездатною, тому мала і отримала право на обов'язкову частку, яка складає 33/100 частини вищезазначеного домоволодіння.

Встановивши, що на час смерті ОСОБА_7 разом із нею проживав її син ОСОБА_6, апеляційний суд, з урахуванням права ОСОБА_5 на обов'язкову частку у спадковому майні, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 прийняв у спадок 67/100 частин спірного домоволодіння.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Встановивши, що ОСОБА_6 на момент своєї смерті постійно проживав із своєю дружиною ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_2, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_11 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і не заявила про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_11 померла.

У передбачений статтею 1270 ЦК України строк ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З урахуванням того, що ОСОБА_11 прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_6 у вигляді 67/100 частин спірного домоволодіння, а відсутність в останньої свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, висновок апеляційного суду про наявність підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 на зазначену частину спірного будинку є обґрунтованим.

Апеляційний суд обґрунтовано вважав рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, ухвалене у справі 3 774/1422/16 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_11 про встановлення факту її спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини та визнання права власності на спірний будинок у порядку спадкування таким, що не має преюдиційного значення при розгляді даної справи, оскільки цим рішенням у задоволенні позову відмовлено з підстав незалучення до участі в розгляді справи ОСОБА_5, по суті спір апеляційним судом не вирішувався.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України (в чинній на час розгляду судами справи редакції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження постійного місця проживання ОСОБА_6 АДРЕСА_3 по 3 (третьому) Ульяновському провулку в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_5 не надала та матеріали справи не містять. Самі по собі доводи касаційної скарги про постійне місце проживання ОСОБА_6 у вказаному будинку висновки судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки доводи

касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат