Справа № 202/6846/18
Провадження № 2/202/691/2019
06 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Некрасової А.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 .,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,-
У жовтні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що 19 травня 2004 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір дарування 53/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
При укладенні Договору дарування чоловіком дарувальниці ОСОБА_5 було надано письмову згоду ОСОБА_4 на дарування ОСОБА_1 на умовах за належним розсудом належної їй частини домоволодіння з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , набутих подружжям протягом шлюбу, зареєстрованого 27.09.1986 року.
ОСОБА_4 є сумісним власником земельної ділянки площею 0,0687 га. у межах згідно з планом, на території Індустріального району міста Дніпропетровська по АДРЕСА_1 .
При укладенні 19 травня 2004 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з іншої сторони договору дарування сторони домовилися про дарування земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку, що підтверджується довіреністю ОСОБА_4 щодо надання повноважень ОСОБА_3 на проведення юридичних дій оформлення дарування нерухомого майна серед якого є земельна ділянка, однак це не було зазначено в договорі.
Співвласником 47/100 частини житлового будинку є ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 27 січня 2003 року з ОСОБА_7 . Право володіння ОСОБА_3 часткою земельної ділянки розміром 0,0687 га., за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку.
З моменту укладення Договору дарування позивачі постійно користуються та володіють земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
Оскільки позивачі не оформили право власності на вказану частину земельної ділянки, а час дії довіреності (три роки) вже сплив, це перешкоджає позивачам належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, який розміщений на вказаній земельній ділянці.
Місцезнаходження відповідача ОСОБА_4 позивачам невідоме.
Просять суд: визнати з 19 травня 2004 року припиненим право власності громадянки ОСОБА_4 на земельну ділянку цільового призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0687 га. в межах згідно з планом, на території Індустріального району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 ; визнати з 19 травня 2004 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку цільового призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0687 га. в межах згідно з планом, на території Індустріального району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 . Просили суд покласти судові витрати на позивачів.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з наведених в позові підстав.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив позов задовольнити, справу розглядати без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 травня 2004 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір дарування 53/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1. На земельній ділянці що розташована за вказаною адресою знаходяться: А-1 житловий будинок; В,Г - сараї; Б,Д - вбиральні; 1-5, І - огорожа, споруди, мостіння. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1157 (а.с.22).
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 53/200 частки домоволодіння АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 є власником 53/200 частки домоволодіння АДРЕСА_2 ( а.с.25).
Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (дарування) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося.
Відповідно до заяви ОСОБА_5 , посвідченої 20 квітня 2004 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. за реєстровим № 1-1837, чоловіком дарувальниці ОСОБА_5 було надано письмову згоду ОСОБА_4 на дарування ОСОБА_1 на умовах за належним розсудом належної їй частини домоволодіння з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , набутих подружжям протягом шлюбу, зареєстрованого 27.09.1986 року (а.с. 24).
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 виданим ОСОБА_4 згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради 08.10.2003 року № 83/12, вона є сумісним власником земельної ділянки площею 0,0687 га. ( кадастровий номер НОМЕР_2 ) у межах згідно з планом, на території Індустріального району міста Дніпропетровська по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 042171 виданого 08 січня 2004 року (а.с. 28-29).
Відповідно до Договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 27 січня 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори О. Драпатою, зареєстрованого в реєстрі за №3-399, останній є співвласником частини житлового будинку та володіє 47/100 будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці у 658 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).
Як вбачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний номер 127655 , ОСОБА_3 є власником 47/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.19).
Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_4 , виданим ОСОБА_3 згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 08.10.2003 року № 83/12, він є співвласником земельної ділянки розміром 0,0687 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 042172 виданого 08 січня 2004 року (а.с. 26-27).
Згідно з Технічним паспортом на домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовленого 22.04.2011 року КП ДМБТІ ОСОБА_1 є власником 53/200 частки домоволодіння та ОСОБА_3 є власником 147/200 частки домоволодіння (а.с. 31-37).
Відповідно до довіреності, посвідченої 20 квітня 2004 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. за реєстровим № 1-1836, ОСОБА_4 надала повноваження ОСОБА_3 на проведення юридичних дій оформлення дарування нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 38).
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 381 Цивільного кодексу України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельним кодексом України.
Частиною 1 статі 81 Земельного Кодексу України встановлено,що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
У судовому засіданні вставлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 147/200 ідеальних часток домоволодіння, а ОСОБА_1 53/200 ідеальних часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Договором дарування від 19 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим № 1157 та Договором купівлі-продажу частини будинку від 27 січня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. за реєстровим № 3-399.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить права власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до п. «е» ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Згідно зі статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Відповідно до підпункту «г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки право на земельну ділянку у позивачів як у набувачів житлового будинку виникає з моменту набуття права власності на будинок, що знайшло своє підтвердження, у той час, як у продавця нерухомості - припиняється з моменту виникнення права власності на нерухомість у покупця.
Відповідно до статті 141 ЦПК України за клопотанням позивачів, віднести судові витрати за рахунок позивачів.
Керуючись ст. ст.16, 328, 377, 381 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 81,120, 141 Земельного Кодексу України, ст.ст. 4, 12-13, 76-78, 89, 229, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_4 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати з 19 травня 2004 року припиненим право власності громадянки ОСОБА_4 на земельну ділянку цільового призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0687 га. в межах згідно з планом, на території Індустріального району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ).
Визнати з 19 травня 2004 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право сумісної власності на земельну ділянку цільового призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0687 га. в межах згідно з планом, на території Індустріального району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2 ).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено15 травня 2019 року.
Суддя: Л.П.Слюсар