ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/334/17 Номер провадження 22-ц/814/123/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2018 року (час ухвалення судового рішення з 10:22:02 год. по 10:30:18 год; дата виготовлення повного тексту рішення - 19 жовтня 2018 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 28 605 грн. 68 коп. за кредитним договором б/н від 28.11.2011 року.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеними кредитним договором.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається про незаконність судового рішення і безпідставність висновку про те, що позивач жодних доказів про отримання відповідачем картки не надав, хоча дане підтверджується саме банківською випискою по рахунку.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року закінчено підготовчі дії у справі. Справу призначено до слухання.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року зупинено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи цивільної справи № 754/13763/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою ВП Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 754/13763/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено заяву АТ КБ «ПриватБанк». Прийнято відмову АТ КБ «ПриватБанк» від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 20 квітня 2016 року. Касаційне провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» закрите.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 березня 2019 року відновлено провадження у справі. Справу призначено до слухання.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.11.2011 року ОСОБА_2 заповнив бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де повідомив про своє місце проживання, паспортні дані, контактний телефон, місце роботи, заробітну плату, зазначив суму бажаного кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. У вказаній анкеті не зазначені дата та номер затвердження Умов та Правил у ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.5).

Згідно розрахунку Банку заборгованість ОСОБА_2 за станом на 31.12.2016 року склала 28 605 грн. 68 коп., з яких 1 090 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом, 21 837 грн. 99 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 838 грн. 39 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 338 грн. 37 коп. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. Так, суд першої інстанції зробив висновок, що надані Банком докази : анкета-заява, довідка про умови кредитування, розрахунок заборгованості, Умови та Правила надання банківських послуг, довідка про видачу кредитної картки, виписка про рух коштів по особовому рахунку - не є належними, допустимими, достовірним і достатніми на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки відсутні підтвердження, що саме з цими Умовами був ознайомлений і погодився відповідач.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Спірні правовідносин врегульовані як загальними нормами щодо укладення договорів (ст.207, ст.626, ст.628, ст.634, ст.638 ЦК України), так і спеціальними нормами, які регулюють кредитні відносини (ст.1048, ст.1050, ст.1056-1 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року (справа №356/1261/16-ц, провадження №61-30244), скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції у справі з подібними правовідносинами, послався на правову позицію Верховного Суду України (постанова від 22 березня 2017 року №6-2320цс16) і значив, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а апеляційний суд не встановив наявності допустимих і належних доказів, які б підтверджували, що саме ті Умови, які банк надав суду, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, чи передбачені цими Умовами штрафні санкції, нараховані банком.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16) посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Виходячи з наведених правових висновків судів касаційної інстанції, у справі, що переглядається слід, перш за все, з'ясувати, з якими саме Умовами та Правилами надання банківських послуг був ознайомлений ОСОБА_2 і чи є долучені до позову Умови та Правили надання банківських послуг складовою частиною укладеного між Банком і ОСОБА_2 кредитного договору.

Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України та з дотриманням вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні навів обґрунтовані мотиви відхилення доказів, наданих Банком у підтвердження факту укладення з ОСОБА_2 кредитного договору саме на тих умовах, які викладені у позовній заяві.

Надана суду Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, містить дані про місце проживання відповідача, його паспортні дані, контактний телефон, бажаний розмір кредитного ліміту. При цьому, будь-яких інших конкретних видів послуг визначено не було. В анкеті не зазначені дата затвердження і номер Умов і Правил надання банківських послуг, з якими саме ознайомлювався відповідач.

Надана у справу завірена світлокопія Умов і Правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 був ознайомлений саме з тими Умовами і Правилами надання банківських послуг, світлокопія яких надана у справу.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку виписці по особовому рахунку, комп'ютерній роздруківці фотознімку відповідача з пластиковою карткою, обґрунтовано вважаючи, що ці докази не є належним і достатніми для встановлення номеру пластикової картки та виду договору, на виконання якого вона видавалася, а також для встановлення факту отримання відповідачем кредитних коштів, їх дійсну суму, суму повернутого боргу відповідачем та залишок боргу на час розгляду справи, виконання позивачем умов договору про надання кредитного ліміту відповідачу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований і належні докази неукладення договору ним не подавалися, то вони апеляційним судом розцінюються критично, оскільки відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права, на думку апеляційного суду свідчить про те, що неподання (відсутність) належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а не лише у разі наявності заперечень з боку відповідача. Обов'язок по доведенню обставин, які позивач зазначає як підставу своїх вимог покладається виключно на позивача. А відсутність заперечень з боку відповідача не є обов'язковою підставою для задоволення необґрунтованого та безпідставного позову.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М.Триголов