Ухвала

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 523/2897/16-ц

провадження № 61-31425св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі: приватне мале підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Влад», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року в складі судді Пепеляшкова О. С. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2009 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), звернувся до суду з позовом до приватного малого підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Влад» (далі - ПМП «ВКФ «Влад»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ПМП «ВКФ «Влад», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині стягнення заборгованості за кредитом з ПМП «ВКФ «Влад» залишено без розгляду.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня

2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області

від 13 листопада 2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за додатковою угодою № 1 про надання овердрафту від 05 грудня 2007 року за договором банківського рахунку від 01 грудня 2007 року № 693/Ю01.1-83 у розмірі 375 224,15 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 268 395,55 грн, заборгованості за відсотками - 97 025,84 грн, пені за прострочення відсотків за кредитом - 1 630,08 грн, інфляційних витрат за неповернутою сумою кредиту та відсотків за кредитом - 8 172,68 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами

У лютому 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 24 березня 2011 року за нововиявленими обставинами.

Як на нововиявлену обставину представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року поруку за договором поруки від 05 грудня 2007 року № 07-12/1633, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» в особі філії Соборного відділення Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», ПМП «ВКФ «Влад» та ОСОБА_1 визнано припиненою.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за додатковою угодою № 1 про надання овердрафту від 05 грудня 2007 року за договором банківського рахунку від 01 грудня 2007 року в розмірі 375 224,15 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 268 395,55 грн; заборгованість за процентами - 97 025,84 грн; пеня - 1 630,08 грн; інфляційні втрати - 8 172,68 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року скасовано, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції (новий розгляд)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи заяву про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що указана заявником обставина є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що указана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , обставина, зокрема рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року, яким визнано припиненою поруку за договором поруки від 05 грудня 2007 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ПМП «ВКФ «Влад» та ОСОБА_1 , є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року. Банк вважав, що указане рішення не є нововиявленою обставиною у розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року, про перегляд якого у зв`язку з нововиявленими обставинами подано заяву, набрало законної сили.

За змістом заяви про перегляд рішення підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є припинення поруки ОСОБА_1 , яку заявник вважає істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути відома ОСОБА_1 на час розгляду справи, а саме на 24 березня 2011 року.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненою поруку за укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк», ПМП «Виробничо-комерційна фірма «Влад» та ОСОБА_1 договором поруки від 05 грудня 2007 року № 07-15/1633. У задоволенні вимог про визнання договору поруки частково недійсним відмовлено.

За змістом указаного судового рішення поруку визнано припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, при цьому суд виходив з того, що умовами додаткових угод до кредитного договору та забезпечувальних договорів встановлено строк повернення заборгованості 04 грудня 2008 року.

Судове рішення про визнання поруки припиненою має законну силу.

Суди, розглядаючи заяву про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2011 року в справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ПМП «Виробничо-комерційна фірма «Влад», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вважали, що припинення поруки виключає відповідальність поручителя перед кредитором у випадку порушення зобов`язання боржником, а тому припинення поруки є істотною для справи про стягнення заборгованості обставиною, та оскільки така обставина на час розгляду справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості існувала, але не була і не могла бути відома ОСОБА_1 , (рішення ухвалено в порядку заочного розгляду справи), ця обставина входила до предмета доказування у справі про стягнення заборгованості та впливала на висновки суду про права та обов`язки осіб, які брали участь у справі, вважали, що визначені пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України необхідні умови нововиявлених обставин наявні. А відтак, суди дійшли висновку, що припинення поруки ОСОБА_1 є істотною для справи про стягнення з ОСОБА_1 як поручителя кредитної заборгованості обставиною, тобто підставою перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, що виникла через невиконання боржником ПМП «Виробничо-комерційна фірма «Влад» зобов`язань.

Відповідно до положень статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду заяви судами попередніх інстанцій), рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Вказана норма передбачає чітко підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, зокрема: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина два статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

Крім того, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Так, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2-9664/11 (провадження № 61-31684св18), аналізуючи зазначені норми матеріального права дійшов висновку про те, що указана заявником обставина, а саме - рішення суду, яким встановлені обставини щодо припинення правовідносин за договором поруки, не є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду заяви судами попередніх інстанцій) та вважав, що обставини, на які посилається сторона заявника фактично виникли після розгляду справи, тобто такі обставини є новими, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/13862/15 аналізуючи вимоги частини четвертої статті 75 ГПК України згідно з якими обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, вважав, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/999 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути постановлено під сумнів.

Таким чином, саме судове рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів. Тобто обставини, на які посилається особа, повинні бути встановлені у рішенні суду, яке набрало законної сили, що у свою чергу, надає суду права визначення наявності у таких обставинах ознак нововиявлених та чи могли такі обставини вплинути на правильність прийняття рішення, яке особа просить переглянути за нововиявленими обставинами.

Водночас, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 листопада 2018 року в справі № 903/1297/14 колегія суддів погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про те, що обставини, встановлені у рішенні суду є нововиявленими, та такими, що підтверджуються наявністю всіх трьох ознак для нововиявлених обставин: існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин для розгляду даної справи, та вважала, що нововиявленою обставиною у даній справі є не подія у вигляді рішення, а обставина, яка цим рішенням встановлена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за умови відсутності зловживання (див. пп. 27-28 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» № 69529/01). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що це доказ є вирішальним (див. пп. 27-34 вказаного рішення).

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Зазначені обставини і законодавча невизначеність свідчать про наявність виключної правової проблеми, зокрема чи є рішення суду, яким встановлені обставини щодо припинення правовідносин за договором порукинововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Керуючись статтями 260, 403, 404,підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 523/2897/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до приватного малого підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Влад» ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило