Житомирський апеляційний суд
Справа №280/596/14-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №280/596/14-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - банк або кредитор), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі - позичальник або боржник), з якого просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2006 року в сумі 21 421,20 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що на підставі заяви від 03 квітня 2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2014 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4 796,37 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15 128,58 грн., а також штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 996,25 грн. (процентної складової).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до звернення банку до суду, але ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області суду від 11 червня 2019 року до участі в справі залучено ОСОБА_1 , як правонаступника відповідача про стягнення заборгованості (а.с.65,85).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що положення статей 257,267 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Натомість застосуванню підлягають норми глави 87 ЦК України. Про смерть боржника банку стало відомо лише у процесі розгляду справи в суді, а тому банк пред`явив вимогу до спадкоємця протягом шести місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини. Матеріали справи не містять відомостей про те, що спадкоємці раніше повідомляли банк про відкриття спадщини, а тому строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців не пропущено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що боржник за кредитним договором помер до звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості, а до спадкоємця боржника вимог банком не заявлено. Вважає, що банк пропустив строк позовної давності ще за життя боржника, а тому суд обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 03 квітня 2006 року ОСОБА_2 на підставі заяви отримав у Публічному акціонерному товаристві комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення боржником зобов`язань за кредитним договором 07 квітня 2014 року банк звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , з якого просив стягнути заборгованість станом на 28 лютого 2014 року в сумі 21 421,20 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4 796,37 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 15 128,58 грн., а також штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 996,25 грн. (процентної складової) (а.с.2-3).

Ухвалою Коростишівського районного суду від 08 квітня 2014 року відкрито провадження у даній справі (а.с.22).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 липня серії НОМЕР_1 , тобто до звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі (а.с.65).

Незважаючи на такі обставини, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року до участі в справі залучено ОСОБА_1 , як правонаступника відповідача - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.85).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову, відкриття провадження у справі та її розгляду судом першої інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна норма права міститься й у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року(пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) правонаступників у справу можна залучити лише у разі, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз наведених норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення позивача із позовом до суду відповідач у справі має бути наділений цивільною правосуб`єктністю. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Згідно зі статтею 37 ЦПК України 2004 року в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.

Процесуальне правонаступництво можливе виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

За таких обставин, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України 2004 року можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 червня 2019 року в справі № 185/998/16-ц (провадження №61-33766сво18) зробила висновок на підставі аналізу наведених норм процесуального права, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Правило статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативним. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається, зокрема статтею 1281 ЦК України, що не підлягають зміні нормами процесуального законодавства.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що нормами Кодексу визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, a priori потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України 2004 року, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмета позову.

За змістом частини третьої ст.122 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення банком позову та відкриття судом провадження у справі, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Однак, у порушення даної норми процесуального права, суд першої інстанції, отримавши позовну заяву банку, не звернувся у встановленому порядку до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 та безпідставно здійснив виклик останнього до суду через оголошення у пресі (а.с.30).

Хоча з інформації відповідного органу про реєстрацію місця перебування та місця проживання відповідача можна було б встановити, що на момент пред`явлення позову банком та до відкриття провадження судом ОСОБА_2 помер.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Навіть після отримання судом першої інстанції інформації про смерть відповідача ще до відкриття провадження у справі, суд не врахував таку інформацію належним чином та залучив до участі у справі його правонаступника, не зваживши на ту обставину, що процесуальне правонаступництво у даній справі не допускається та провадження підлягає закриттю.

За змістом частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що провадження у справі не підлягало відкриттю, оскільки позов подано до особи, яка померла, і наступне залучення правонаступника померлого з ініціативи суду також здійснено з порушенням норм процесуального права.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що банк дізнався про смерть боржника лише під час розгляду даної справи та упродовж шести місяців пред`явив вимогу до спадкоємців, не мають правового значення і не змінюють висновків суду апеляційної інстанції про те, що провадження у справі за позовом до особи, яка вже померла, не підлягало відкриттю. Окрім того, для звернення із вимогою для спадкоємців боржника встановлено інший порядок, передбачений статтею 1281 ЦК України, аніж залучення правонаступника у справі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись п.1ч.1ст.255, ст.ст.259,268,367-368,374,377,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі №280/596/14-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.