Справа № 2-796/11
Провадження № 4-с/761/66/2019
У Х В А Л А

20 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді Мальцева Д.О.,

при секретарі Фецяк Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в особі заступника начальника відділу Перепелиці А.В., стягувач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії державного виконавця, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - стягувач), відповідно до якої просив скасувати постанову ВП № 52348658 від 28.09.2016, винесену Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в особі заступника начальника відділу Перепелиці А.В. (далі по тексту - державний виконавець) стосовно скаржника, скасувати та визнати незаконною вимогу від 29.11.2018 без номеру винесеної Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в особі заступника начальника відділу Перепелиці А.В. та визнати дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в особі заступника начальника відділу Перепелиці А.В. незаконними.

1.Стислий виклад позицій учасників справи.

Скарга обґрунтована тим, що в листопаді 2018 року невідомі особи розклеїли на паркані скаржника повідомлення про виклик до державного виконавця по виконавчому провадженню № 52348658. Також вказані невідомі особи погрожували скаржнику та залишили місце проживання скаржника тільки після виклику працівників поліції. В подальшому невідомими особами було залишено вимогу про опис та арешт майна скаржника та його батьків. Вказані дії скаржник вважає шахрайством та вимаганням, у зв'язку з чим скаржник звернувся до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення злочину. Оскаржувану постанову вважає такою, що винесена з порушенням норм Конституції України та інших нормативно-правових актів. Вказує, що скаржника жодним чином не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження, не було надано строк для добровільного виконання рішення суду, не повідомлено про зміну кредиторів. При цьому, Відділ на надає можливості скаржнику ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. Виконавчий лист, виданий 08.01.2013 Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2-796/11, вважає таким, що пред'явлено до виконання з пропущенням встановленого строку для його пред'явлення, а постанову про відкриття виконавчого провадження - незаконною. Так як виконавче провадження відкрито незаконно, то і постанова про накладення арешту на майно боржника також є незаконною, оскільки винесена без достатніх правових підстав. При цьому, у вказаних постановах невірно вказано прізвище боржника. За таких обставин скаржник звернувся до суду з вказаною скаргою, оскільки вважає, що діями державного виконавця порушено його права та законні інтереси.

Державний виконавець надав до суду свої заперечення з приводу вказаної скарги, згідно з якими просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вона є необґрунтованою та безпідставною.

Вказав, що на виконанні у Відділі з 24.04.2014 по 08.12.2015 перебувало виконавче провадження № 43075595 з примусового виконання виконавчого листа № 2-796/11 від 08.01.2013 виданого Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення із скаржника ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 5 804 162, 62 грн. та судових витрат. 24.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам ВП № 43075595 за адресами, вказаними у виконавчому листі. Разом з тим, оскільки стягувачем не було проведено авансування витрат на проведення виконавчих дій, виконавчий лист було повернуто останньому. Вказав, що постанова про повернення виконавчого листа № 2-796/11 від 08.01.2013 виданого Шевченківським районним судом м. Києва була винесена державним виконавцем 08.12.2015. При цьому, виконавчий лист міг бути пред'явлений повторно до 08.12.2016. Стягувач повторно пред'явив виконавчий лист до виконання 23.09.2016, тобто в строк, визначений в постанові про повернення виконавчого листа до виконання, який надійшов до Відділу повторно 28.09.2016. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 52348658, копію якої направлено рекомендованою кореспонденцією сторонам ВП до відома та виконання. 11.06.2018 державним виконавцем ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до банківських установ та сторонам ВП. 12.07.2018 державним виконавцем ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про опис та арешт майна боржника, яку направлено сторонам виконавчого провадження. 19.11.2018 державним виконавцем було направлено сторонам ВП вимогу бути присутнім під час проведення виконавчих дій 29.11.2018 о 14:00, а саме опису та арешту майна боржника. Також боржнику було направлено виклик до державного виконавця. Боржник до державного виконавця не з'явився. 29.11.2018 під час виходу державного виконавця за місцем проживання боржника потрапити до домоволодіння боржника також не вдалось, оскільки двері ніхто не відчиняв. Державним виконавцем на паркан будинку було наклеєно вимогу від 29.11.2018 та виклик, про що складено відповідний акт. В подальшому на виклики державного виконавця боржник також не реагував. Тобто, з врахуванням наведеного, державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в межах повноважень, встановлених законом, вчинялись виконавчі дії. Будь-яких інших доказів незаконності дій державного виконавця скаржником до матеріалів справи не надано.

Представник стягувача в своїх письмових поясненнях заперечував проти задоволення скарги. Вказав, що останнім не було припинено свою діяльність, в Банку запроваджено процедуру ліквідації, яка триває по теперішній час. Крім того, представник стягувача вважає, що боржника було своєчасно повідомлено про відкриття виконавчого провадження, а саме виконавче провадження № 52348658 розпочато з дотриманням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Справу просив розглядати без участі представника стягувача, в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

2.Процесуальні дії по справі. Заяви та клопотання сторін.

24.01.2019 від державного виконавця надійшли заперечення на скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження.

30.01.2019 від представника стягувача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

15.02.2019 від представника стягувача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, разом з тим, в силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість продовження розгляду скарги за відсутності учасників справи.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, які підтверджені наданими доказами по справі, зміст спірних правовідносин.

08.01.2013 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-796/11 про солідарне стягнення із скаржника ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 5 804 162, 62 грн. та судових витрат.

Строк пред'явлення до виконання - до 22.12.2012.

Разом з тим, оскільки стягувачем не було проведено авансування витрат на проведення виконавчих дій, виконавчий лист було повернуто останньому на підставі п. 4 ч. 14 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній до 02.06.2016. Постанова про повернення виконавчого листа № 2-796/11 від 08.01.2013 виданого Шевченківським районним судом м. Києва винесена державним виконавцем 08.12.2015.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла до 02.06.2016, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

При цьому, відповідно до положень ч. 5 ст. 47 Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно положень п. 2 ч. 1 Закону, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на наведене, вказаний виконавчий лист міг бути пред'явлений повторно до 08.12.2016.

23.09.2016 ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. звернулось до Відділу із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

Відтак, стягувач скористався своїм правом повторно звернутись із вказаним виконавчим листом в строк, визначений Законом до відповідного органу державної виконавчої служби.

28.09.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 52348658 за виконавчим листом № 2-796/11 від 08.01.2013, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржнику постанова направлялась рекомендованим листом з повідомленням на адресу, вказану у виконавчому листі - АДРЕСА_2 (супровідний лист від 29.09.16 №345/66673).

12.07.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0, 200 га, кадастровий номер : НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_3.

Копію постанови направлено скаржнику.

При цьому, державним виконавцем 11.06.2018 зроблено ряд запитів до ДФС України, ПФ України з приводу з'ясування джерел отримання доходів боржника, наявності рахунків, інформації про місце роботи боржника, з відповідей на які вбачається, що пенсію боржник не отримує, інформація щодо останнього місця роботи чи роботи за трудовими, цивільно-правовими договорами, відсутня, як відсутня інформація у вказаних установах щодо рахунків, відкритих боржником та джерел доходів останнього.

19.11.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме частку в статутному капіталі ПП «ВІОЛ К», копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

19.11.2018 боржнику державним виконавцем направлено Виклик державного виконавця, яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитись до державного виконавця 28.11.2018 на 10:00 та надати відповідні пояснення щодо виконання рішення суду та сплати боргу.

19.11.2018 боржнику державним виконавцем направлено Вимогу державного виконавця, відповідно до якої боржник мав бути присутнім під час опису та арешту майна, за адресою: АДРЕСА_1 та надати доступ до вказаного домоволодіння

11.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальних документах, якою виправлено дату народження боржника, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

11.12.2018 боржнику державним виконавцем направлено Виклик державного виконавця, яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитись до державного виконавця 26.12.2018 на 10:00 та надати відповідні пояснення щодо виконання рішення суду.

11.12.2018 боржнику направлено Вимогу державного виконавця, відповідно до якої боржник мав бути присутнім під час опису та арешту майна, за адресою: АДРЕСА_1 та надати доступ до вказаного домоволодіння 25.12.2018 о 14:00.

11.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено сторонам виконавчого провадження, а також банківським установам до відома та виконання.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, скаржник звертаючись до суду із вказаною скаргою, вказує свою адресу: АДРЕСА_2.

Така ж адреса вказана у виконавчому листі зазначена, саме на вказану адресу державним виконавцем надсилалась вся кореспонденція скаржнику, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

4.Норми права, якими керувався суд під час розгляду справи.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

При цьому, згідно ч. 5 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє з 02.06.2016, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 12 вказаного Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, згідно п.1, 3-7, 14, 18, 22 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов'язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Крім того, статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, а саме: виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч. 1, 2 ст. 52 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону, звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

5.Висновки суду

З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що виконавчий лист був пред'явлений в межах строку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», доказів протилежного скаржником не надано.

З матеріалів справи також не вбачається, що державний виконавець здійснював заходи примусового виконання рішень не у спосіб та не в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів задля своєчасного повідомлення боржника про прийняті ним в процесі вчинення виконавчих дій рішення та хід виконавчого провадження. Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця накладати арешт на майно боржника та надсилати боржнику відповідні Вимоги про надання пояснень в разі невиконання в добровільному порядку рішення суду.

При цьому, доказів виконання судового рішення чи доказів, які б підтверджували наявність підстав для припинення виконавчого провадження, скаржником суду також не надано.

Не підтверджено належними та допустимими доказами і тієї обставини, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання виконавчого листа, виданого 08.01.2013 Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2-796/11, порушено права чи свободи скаржника.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області в особі заступника начальника відділу Перепелиці А.В., стягувач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: