Справа №635/7262/17 Провадження № 2/613/15/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м.Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2017 року позичив відповідачеві грошові кошти у розмірі 100000 грн., які останній зобов»язався повернути 7 вересня 2017 року. Зазначив, що підтвердженням факту надання позивачем позики відповідачу є розписка від 23.08.2017 р., що відповідає вимогам п.2 ст.1047 ЦК України та підтверджується також і судовою практикою, а саме Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13, згідно якої: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Але у зазначеній розписці строк 7 вересня 2017 року, позичені кошти відповідач не повернув та прострочив виконання грошового зобов»язання. В зв»язку з чим сума заборгованості склала: 100 000 грн. - сума основного боргу; 402,73 грн. 3% річних; 2000 грн. інфляційні витрати. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних, загальною сумою 102402 грн. 73 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1024 грн.03 коп.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, представник позивача надав суду заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд справи провести без його участі за наявними в матеріалах справи документами, зазначив що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та його представник на дату розгляду справи в судове засідання не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Відповідно до змісту наданого відповідачем відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки розписка про укладення договору позики є підробленою та підлягає перевірці щодо її достовірності. Зазначив, що на початку лютого 2018 року йому надійшла повістка з викликом до Харківського райсуду на 09.02.2018 року. Прибувши за повісткою, йому стало відомо, що позивач ОСОБА_1, як фізична особа, звернувся з позовом про стягнення з відповідача 100000 грн., як він «нібито узяв у нього в борг». В обгрунтування позовних вимог, позивач надав суду розписку від його імені, які зі слів відповідача, він не писав і її справжність категорично заперечує. Також ОСОБА_2 зазначив, що він з грудня 2016 року працював комірником готової продукції в ТОВ «Дергачівський м»ясокомбінат Перша столиця», працював без офіційного працевлаштування. Директора зазначено підприємства ОСОБА_1 він знав, як керівника підприємства, до початку роботи знайомий з ним не був. В один із робочих днів приблизно в середині серпня 2017 року, ОСОБА_1 викликав відповідача по справі - ОСОБА_2 до себе у кабінет та в грубій формі почав питати про відомі йому факти розкрадання готової продукції та про його причетність до цих крадіжок. ОСОБА_2 заперечив свою причетність до крадіжок, після чого ОСОБА_1 наніс ОСОБА_2 два удари кулаком в голову, схопив за шию та повлив на офісні стільці у кабінеті, тримаючи за шию. При цьому, як зазначає відповідач, ОСОБА_1 погрожував йому вбивством, якщо він не розповість йому про відомі факти крадіжок. Потім ОСОБА_1 в грубій формі з погрозами став вимагати, щоб ОСОБА_2 написав письмове пояснення з викладенням всіх відомих йому фактів відвантаження готової продукції понад кількості, вказаної у накладних. Фактично, зі слів відповідача, він писав пояснення під диктовку, після чого ОСОБА_1 повідомив йому що він винен йому гроші. Пізніше ОСОБА_2 вивели за територію комбінату та повідомили, що він звільнений, не дозволивши навіть забрати власних речей. Зазначив, що відразу до міліції не звертався, оскільки був заляканий, але на момент надання відзиву ним була подана відповідна заява до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області в порядку ст.214 КПК України. Відповідач, зазначив попередній розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв»язку із розглядом справи та оцінив на суму 25264 грн.

Відповідно до змісту відповіді на відзив, наданої позивачем, останній стверджує, що вказаний відповідачем факт перебування з ним у трудових відносинах, жодного відношення до справи не має. Натомість фактом залишається те, що 23 серпня 2017 року позивачем було надано позику грошові кошти в розмірі 100 000 грн., яку відповідач повинен був повернути 07.09.2017 року, про що він особисто зазначив у наданій на підтвердження грошей від позивача розписці від 23.08.2017р. також зазначає, що грошові кошти у розмірі 100000 грн. були передані відповідачу на момент підписання розписки, про що можуть засвідчити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були присутніми при передачі грошей та зазначені в самій розписці. Також позивач висловив заперечення щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат, які вважав завищеними.

Дослідивши письмові докази в справі та оцінивши їх у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 надав позивачу ОСОБА_1 розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.77), та зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг суму 100 000 (сто тисяч) гривень у ОСОБА_1, які зобов»язався повернути 7-го вересня 2017 року. Розписка датована 23.08.2017 р. та у ній міститься підпис ОСОБА_2 Розписка складена у присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що свідчать їх підписи.

У процесі розгляду справи відповідачем - ОСОБА_2 було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, для встановлення достовірності і справжності доказу по справі розписки, яка, як стверджував ОСОБА_2, підроблена та підлягає перевірці.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2018 року у справі за даним позовом було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи виконаний текст розписки від 23.08.2017 року про отримання у ОСОБА_1 коштів у сумі 100000 гривень ОСОБА_2 чи іншою особою? Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 23.08.2017 року про отримання у ОСОБА_1 коштів у сумі 100000 гривень самим ОСОБА_2 чи іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.пров.М.С.Бокаріуса.

Відповідно до Висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.пров.М.С.Бокаріуса за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи №23289/25295 за цивільною справою №635/7262/17 (2/613/296/18): «1. Рукописні записи, які починаються та відповідно закінчуються словами «Я, ОСОБА_6 … ОСОБА_2В.», а також рукописні записи «23.0….2017», «ОСОБА_2В.», - у розписці від 23.08.2017 року про отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 коштів у сумі 100000 гривень, - виконаний ОСОБА_2. 2. Підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 23.08.2017 року про отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 коштів у сумі 100000 гривень, розташований у рядку після рукописного запису «ОСОБА_2В.», - виконаний ОСОБА_2.»

Вказаний висновок є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений висококваліфікованим експертом, що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження вільних зразків, мотивація висновку експерта повна та вичерпна, висновок не допускає подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз'яснення, а тому суд приймає його до уваги.

Судом оглянутий оригінал вказаної розписки, на зворотній частині розписки міститься штамп «ХНИИСЭ. Вещественное доказательство. Акт №23289/25295-2018».

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно дост.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й підтвердженням його умов, а також вона засвідчує факт передання позичальник певної грошової суми або речей.

При цьому, за змістом частин 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг із зобов'язанням її повернення, так і дата отримання коштів в борг.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від11.11.2015у справі№ 6-1967цс15,від 08.06.2016у справі№ 6-1103цс16та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов»язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов'язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов'язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу та відсотки за користування. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, вказаний у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав.

Відповідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Борговий документ-розписка, який боржник видав кредиторові, на даний час знаходиться в матеріалах справи. Доказів повернення відповідачем позивачу суми позики суду надано не було, при цьому наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу. Факт складання та підписання розписки саме відповідачем підтверджується висновком експерта ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса.

Таким чином, зазначена вище розписка є належним письмовим доказом укладення між сторонами договору позики суми в розмірі 100 000 грн., який підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми позики, та враховуючи те, що відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, зазначений у розписці, тим самим прострочив виконання грошового зобов»язання, доказів повернення даного боргу суду не надав, за відповідачем утворилась заборгованість, яка складається: 100 000 грн. сума основного боргу; 3% річних, що становлять - 402,73 грн. (100 000 грн. х 3% х 49 (кількість прострочених днів)/365) та інфляційні витрати у сумі 2000 грн. (100 000 грн. х 102.0 (індекс інфляції за вересень 2017р.) - 100 000 грн.) Тобто загальна сума боргу склала - 102402 грн. 73 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тим самим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

В зв»язку з тим, що позовна вимога про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1024 грн. 03 коп., який сплачено позивачем при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 81,133,136,141, 244-245 , 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МН 976231, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МТ 386714, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, борг у розмірі 102402 гривні 73 копійки, судовий збір у розмірі 1024 гривні 03 копійки, всього 103426 (сто три тисячі чотириста двадцять шість) гривень 76 копійок.

Повний текст рішення суду складено 21.03.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області.

Суддя