УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1., ознайомившись із заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

У С Т А Н О В И Л А:

14 березня 2019 року, разом із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що на даний час існує необхідність у накладенні арешту на належні ОСОБА_3 квартири, адже останній до теперішнього часу дій щодо повернення боргу у сумі 484909 грн. не здійснює, його поведінка свідчить про небажання повертати борг у добровільному порядку, а тому існує велика вірогідність того, що з метою приховання належного йому майна, відповідач може його реалізувати, що зробить неможливим виконання рішення та захист прав позивача в подальшому.

У порядку ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Згідно наданої суду копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №158788889 від 07.03.2019 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстраційним номером 2877, належить квартира АДРЕСА_1 (загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 40,81 кв.м, загальною вартістю майна 9457 грн., реєстраційний номер майна: 1586983), а також на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 29.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним номером 99, належить квартира №21 у будинку№28 по вул.Писарева в м.Маріуполі (загальною площею 125,7 кв.м, житловою площею 72,0 кв.м, загальною вартістю нерухомого майна 313580 грн., реєстраційний номер майна: 24999935).

З огляду на викладене, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову, так як вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 435 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 40,81 кв.м, загальною вартістю майна 9457 грн., реєстраційний номер майна: 1586983), що належить на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстраційним номером 2877, на праві приватної власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

Накласти арешт на квартиру №21 у будинку№28 по вул.Писарева в м.Маріуполі (загальною площею 125,7 кв.м, житловою площею 72,0 кв.м, загальною вартістю нерухомого майна 313580 грн., реєстраційний номер майна: 24999935), що належить на підставі договору дарування від 29.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстраційним номером 99, на праві приватної власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

Копію ухвали направити до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольської міської ради для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: ОСОБА_1