ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , третя особа: Друга Павлоградська Державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_4 08 червня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого заповідав все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося йому, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. При прийнятті спадщини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відмовилися від її прийняття на його користь. Тому він залишився єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 . При житті ОСОБА_4 та ОСОБА_1 30 квітня 1961 року уклали шлюб. У шлюбі вони знаходились з 30 квітня 1961 року по 13 грудня 2002 року. Під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 побудували нерухоме майно - домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, 08 серпня 1998 року ОСОБА_1 , в період шлюбу з ОСОБА_4 , була придбана квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, ОСОБА_1 , коли він почав оформлювати спадщину ОСОБА_4 , 18 липня 2015 року подарувала спірну квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Він звертався до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори, для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме: на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , проте мені нотаріальною конторою було відмовлено у видачі вищезазначеного свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Він неодноразово звертався із заявою до Богуславської сільської рада Павлоградського району Дніпропетровської області, про оформлення права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , і сповіщав їх, що має від ОСОБА_4 заповіт, є його спадкоємцем, проте Богуславська сільська рада оформила право власності лише на ОСОБА_1 не з`ясувавши, чи є інші співвласники цього домоволодіння. Вважає що відповідач порушила його права також в частині того, що вчинила договір дарування житлової квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , без волевиявлення (згоди) другого співвласника.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсним рішення Виконавчого комітету Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №197 від 03 жовтня 2012 року, "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна", яким оформлено право власності за ОСОБА_1 , без врахування права спільної сумісної власності її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , на дане нерухоме майно, в частині 1/2 часки, яка належить ОСОБА_4 .

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Богуславською сільською радою 12 листопада 2012 року, на ім`я ОСОБА_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення Виконавчого комітету Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області № 197 від 03 жовтня 2012 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна», яким було посвідчено право власності за ОСОБА_1 , без врахування права спільної сумісної власності її колишнього чоловіка ОСОБА_4 на дане нерухоме майно, в частині 1/2 часки, яка належить ОСОБА_4

Визнати, що при придбанні квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі продажу, якій укладено 08 серпня 1998 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 та посвідчено приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г., зареєстровано в реєстрі за №1275, у ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) виникло право спільної сумісної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 вчинений ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , та посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гуцалюк А.В., зареєстрований в реєстрі за №708, в частині дарування ОСОБА_1 1/2 частки, що належала колишньому чоловіку ОСОБА_4 , без його згоди.

Витребувати 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки судом не було враховано, що спірний житловий будинок було подаровано відповідачу та нею переобладнено, коли сторони проживали окремо. Посилаючись, що предмет договору дарування не може бути спільним сумісним майно відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у шлюбних відносинах з 30 квітня 1961 року по 13 грудня 2002 року, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу, та свідоцтва про розірвання шлюбу.

Відповідно до договору дарування від 17 квітня 1963 року ОСОБА_8 (батько відповідача) подарував ОСОБА_1 житловий будинок в с.Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, який складався в цілому з одного будинку, критого соломою з двох кімнат, сарай критий соломою.

Вказаний житловий будинок було зруйновано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та на його місці побудовано новий будинок АДРЕСА_1 , та розпочали його використовувати для особистих потреб, взявши зі старого вікна, двері та дах.

Житловий будинок АДРЕСА_1 введено сторонами в експлуатацію 05 лютого 2001 року, що вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, а право власності на цей будинок та землю на його обслуговування оформлено на ОСОБА_1 відповідно до рішення Виконавчим комітетом Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, та видано свідоцтво про право власності на

ОСОБА_1 , та акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 30 квітня 1961 року по 13 грудня 2002 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2006 року та додаткового доказуванню не підлягають в силу ст.82 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до спільної сумісної власності подружжя, оскільки подарований ОСОБА_1 батьком будинок було зруйновано та на його місці побудовано новий під час спільного життя подружжя.

Також судом встановлено, що у період шлюбних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання 08 серпня 1998 року купила квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого нотаріусом, та зареєструвала на себе право власності на цю квартиру, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу, довідки КП Павлоградське МБТІ, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що зазначена квартира була придбана відповідачем у період шлюбних відносин з ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до висновку, що вона також відноситься до спільного майна подружжя та їх сумісної власністю.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_4 складено заповіт відповідно до якого все належне майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, всі майнові права та обов`язки, які належать спадкодавцю заповідає ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як встановлено судом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , виходячи з цього позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_4 відповідно до положень ст.ст. 60-70 СК України, ст. 368 ЦК України, належали на праві спільної сумісної власності у розмірі Ѕ частина нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , та землі для його обслуговування, та квартири АДРЕСА_2 .

18 липня 2015 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 за договором дарування квартири.

Враховуючи, що за вказаним договором дарування відповідач також подарувала частину квартири, що належала спадкодавцю на підставі спільної сумісної власності подружжя колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині оскаржуваний договір дарування підлягає визнанню недійсним.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 реалізував своє право передбачене ч. 2 ст. 67 СК України,

на складення заповіту на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі, що підтверджується заповітом на все майно яке йому належить на позивача, та нотаріальними відмовами від отримання спадку інших спадкоємців. Таким чином майно переходить у власність ОСОБА_2 , який має право реалізувати свої спадкові права на отримання у власність спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що житловий будинок АДРЕСА_1 не відноситься до спільного майна подружжя, оскільки даний будинок відповідачу було подаровано її батьком та відповідно до норм СК України відноситься до її особистої власності. Проте, колегія суддів не прийняти дані твердження до уваги, оскільки рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2006 року встановлено, що подарований відповідачу будинок було зруйновано та на його місті подружжям було збудовано новий житловий будинок, таким чином спірний житловий будинок відноситься до спільної сумісної власності подружжя, як такий що збудований у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у шлюбі.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСУ 1963 року, Законо України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами нарадних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Тобто записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади, що підтверджують права приватної власності.

Виходячи з викладеного виданий Богуславською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, витяг з роздялу ІІ з погосподарської книги станом на 01 березня 2006 року, в якому зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 в приватній власності громадян, рік побудови - 1971 рік підтверджує право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на зазначений будинок. За таких обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що будинок не відноситься до спілної власності подружжя, оскільки право власності на нього відповідачем оформлено після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 . колегія суддів не може прийняти до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров