Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/26672/14-ц

провадження № 61-12704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Немировської О. В., від 09 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») про стягнення середнього заробітку, скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду міста Києва, у складі судді Кицюк В. С., від 06 липня 2017 року у задоволенні позову

ОСОБА_4 до ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено. Закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію

ПАТ «Брокбізнесбанк».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником не були виконані вимоги ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та не усунуті недоліки апеляційної скарги, а саме не сплачено судовий збір за її подання. Апеляційний суд вважав, що оскільки позивачем заявлені позовні вимоги, у тому числі, про скасування наказів та відшкодування моральної шкоди, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач не звільнений від сплати судового збору за розгляд цих вимог.

Короткий зміст касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм Закону України «Про судовий збір» та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що за подання апеляційної скарги заявник повинен сплачувати судовий збір, оскільки станом на дату звернення до суду з позовом про захист трудових прав діяла редакція Закону України «Про судовий збір», відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 якого від сплати судового збору звільняється позивач за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Заявник вважає, що оскільки на момент звернення з позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, він звільнений від сплати судового збору і за подання апеляційної скарги.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 06 липня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено. Закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: запропоновано заявнику надати оригінал квитанції на підтвердження сплати судового збору, оскільки заявником, крім вимог про стягнення заробітної плати, заявлено позовні вимоги про скасування наказів та відшкодування моральної шкоди.

На виконання зазначеної ухвали апеляційного суду заявником подано заяву, у якій він зазначав, що на момент звернення до суду позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, отже він звільнений і від сплати судового збору і за подання апеляційної скарги, оскільки закон не має зворотної дії у часі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим, судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Зміни у визначені порядку оплати судового збору відбулись внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 01 вересня 2015 року. Цим Законом звужено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 01 вересня 2015 року зменшено кількість платників, що звільняються від сплати судового збору.

У розрахунках прогнозованого обсягу надходжень від сплати судового збору з урахуванням змін, які внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»

від 22 травня 2015 року № 484-VIIІ, прийнято до уваги, що такі зміни матимуть вплив на суттєве зменшення кількості необґрунтованих звернень до судів у зв'язку із відміною пільг та підвищення рівня відповідальності платників судового збору.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга подана представником ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції 11 липня 2017 року.

Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Ураховуючи те, що законодавець визначив перелік позовних вимог, за якими позивачі звільнені від сплати судового збору, за подачу до суду апеляційної скарги на рішення суду у частині вирішення позовних вимог про скасування наказів та відшкодування моральної шкоди судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги визначений судом апеляційної інстанції у сумі 1 071,84 грн.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу (частина друга

статті 297 ЦПК України в указаній редакції).

Відповідно до статей 121, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху в установлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, оскільки в установлений судом строк заявник недоліки апеляційної скарги не усунув.

На момент звернення позивача до суду з апеляційною скаргою була чинною редакція Закону України «Про судовий збір», відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 якого від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Ураховуючи те, що заявником були заявлені позовні вимоги про скасування наказів та відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно виходив із того, що за подання апеляційної скарги на рішення суду щодо розгляду цих позовних вимог заявник має сплачувати судовий збір.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта