26.12.2019 ЄУН №337/1819/ 2019
Провадження №2/337/1488/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Тетяна Михайлівна про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

07.05.2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить зобов`язати відповідача виконати п.1 Договору позики, посвідченого приватним нотаріусам Куропятніковою Т.М. шляхом зобов`язання передати ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3563200 гривень, посилаючись на ті обставини, що коштів, визначених у договорі позики вона не отримувала.

Ухвалою судді від 15.05.2019 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.06.2019 року.

11.06.2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому вважає, що дії позивачів направленні на зволікання повернення отриманих коштів, підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року справа призначена до розгляду у судових засіданнях на 6.11.2019 року та 12.11.2019 року.

Розгляд справи у судових засіданнях, призначених на 6.11.2019 року, 12.11.2019 року , 22.11.2019 року , 25.11.2019 року, 10.12.2019 року, 13.12.2019 року був відкладений за клопотанням представника позивача, у тому числі і для забезпечення явки у судове засідання свідка ОСОБА_5 .

У задоволенні клопотання про відкладення судового засідання 26.12.2019 року у зв`язку з неявкою свідка було відмовлено, оскільки суду не надано доказів на підтвердження неможливості з поважних причин забезпечити явку свідка ( яка за доводами представника позивача є сестрою позивачки) для допиту у судовому засіданні.

У судове засідання сторони 26.12.2019 року вкотре не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, клопотань про дачу особистих пояснень позивача або відповідача у судовому засіданні не надходило.

У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу у їх відсутність.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, факт неотримання грошей за договором позики повинен був підтверджений поясненнями свідка ОСОБА_6 , але суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити та призначити судове засідання для вирішення питання щодо судових витрат, оскільки на теперішній час Акт виконаних робіт між ним та його довірителем не підписаний, зазначені докази будуть подані протягом п`яти днів з часу ухвалення рішення.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Жодне рішення не може грануватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено наступне:

5 липня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач передав, а позивач прийняла у позику грошові кошти в сумі 3563200 грн. 00 коп.

Договір укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., реєстровий номер 2606.

Згідно п. 4 Укладеного Договору своїм підписом під цим Договором позивальник ОСОБА_3 підтвердила факт отримання нею від позикодавця ОСОБА_4 грошей в сумі 3563200 грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПКУ), а тому доводи представника позивача щодо підтвердження факту неотримання грошей можливими поясненнями саме свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні не є слушними, оскільки письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

А тому суд вважає, що відповідач зобов`язання за договором позики виконав належним чином та передав позивачеві грошові кошти в сумі 3563200 грн. 00 коп., що підтверджується підписом ОСОБА_3 під договором позики відповідно до п. 4 Договору, а тому в силу ст.ст. 638, 1046 ЦК України Договір позики від 5 липня 2017 року є укладеним.

Між іншого, факт укладення договору позики також підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., який сторони уклали в цей же день 5 липня 2017 року після укладення договору позики, про що свідчить реєстровий номер 2607.

На теперішній час зазначені Договір позики та Договір іпотеки недійсними не визнані.

На підставі викладеного, враховуючи, що жодного та належного доказу з боку позивача та його представника на підтвердження доводів на обґрунтування заявлених позовних вимог не надано, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 141 ЦК України відповідач має право на відшкодування понесених судових витрат.

Згідно до п.8 ЦПК України 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що відповідна заява у судових дебатах була зроблена представником відповідача ОСОБА_2 , враховуючи вимоги п. 5) ч.7 ст 265 ЦПК України суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Тетяна Михайлівна про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Призначити проведення судового засідання для вирішення питання про судові витрати на 9 січня 2020 року об 09-30 год. у приміщенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя .

Встановити ОСОБА_4 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.12.2019 року. Копію повного тексту рішення надіслати учасникам провадження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя: Л.Г. Салтан