Справа № 366/1408/19
Провадження № 2/366/526/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року смт.Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,

а також сторін у справі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - адвоката Грека А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

11.06.2019 року позивач звернувся з позовом в суд до відповідачів, у в якому просить витребувати у відповідачів з їх незаконного володіння майно, яке належить йому ( всього 32 найменування) , а у випадку відсутності зазначеного майна - його вартість у грошовому еквіваленті.

Позовні вимоги мотивовані тим, щоІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 , який проживав в с. Сидоровичі Іванківського району Київської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 та іншого майна. Ще за свого життя ОСОБА_4 уклав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину - позивачу по справі ОСОБА_1 . Позивач прийняв спадок. Проте, за час відсутності позивача в с. Сидоровичі Іванківського району Київської області у с. Сидоровичі, яка збіглась у часі з хворобою батька перед його смертю, як і після його смерті, з будинку, який на даний час він успадкував зникли речі, які, як йому пізніше стало відомо, незаконно вивезли відповідачі. В добровільному порядку відповідачі відмовились повернути вивезене майно, тому позивач звернувся з позовом до суду.

11.06.2019 справа згідно протоколу авторозподілу передана судді Тетервак Н.А., яка 18.06.2019 року заявила про самовідвід, та, ухвалою від 19.06.2019 року він був задоволений.

20.06.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справа передана судді Слободян Н.П.

Після отримання інформації про місце реєстрації відповідачів ухвалою від 05.07.2019 у справі відкрите провадження. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 05.08.2019.

02.08.2019 до суду надійшла заява представника відповідачів про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

05.08.2019 до канцелярії суду надійшли відзиви представника відповідачів на позов, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також просив постановити ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення Іванківського районного суду Київської області у справі № 366/1181/18, ухвалене з приводу спору між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підготовче судове засідання відкладено на 02.10.2019, за результатами якого слухання справи призначено на 04.11.2019. Для виклику заявлених свідків відкладено до 25.11.2019.

25.11.2019 провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Також повідомив, що він живе в с. Сидоровичі в 2015 року. Мати проживає в Макіївці, (їй 80 р.), тому мав поїхати до неї. Сусіду казав, щоб телефонував, якщо щось станеться. Його батько ОСОБА_4 тяжко хворів та потребував постійного догляду, але він сам не міг приїхати доглядати за ним, оскільки проживав на той час в зоні АТО біля хворої матері, яка потребувала його допомоги. Сім`я ОСОБА_6 забрала батька до себе. Коли, зробивши пропуск на виїзд на підконтрольну територію України, він приїхав, то будинок був закритий, батька не було. В цей час ОСОБА_6 вивіз з будинку все цінне майно, побутову техніку та автомобіль, що належали ОСОБА_4 . Враховуючи, що саме він, як спадкоємець за заповітом, є власником майна, яким незаконно заволоділи відповідачі, вважає, що дане майно підлягає витребуванню з їх незаконного володіння. Він писав заяву у поліцію, їздив до голови сільської ради з питання заволодіння сторонніми особами фактично його спадковим майном. З усього майна повернуто лише автомобіль, пральну машину ( і та не їхня). Точно йому не відомо хто з відповідачів що забрав . Знає, що ОСОБА_2 забрала курей. Сусіди бачили, як білим «бусом» два дні вивозили речі. Просить позов задовольнити, а якщо не можна, то направити на дорозслідування.

Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що коли батько позивача тяжко захворів, і вже не міг обходитись без сторонньої допомоги, ОСОБА_6 , який з ним товаришував багато років, вирішив забрати його до себе в с. Заруддя, де за ним доглядала дружина останнього. ОСОБА_4 добровільно погодився на переїзд, також перевезли на його прохання частину речей, в т.ч. пральну машину, курей для його власного споживання. Інші речі всі заперечують. Все у позовних вимогах у поясненнях позивача ґрунтується на припущеннях: не доведено ні факту існування перерахованого у позові майна, як і права позивача на його витребовування. Позивач не визначився у кого і яке майно він просить витребувати за рішенням суду ( чи його вартість). Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що він є Сидировицьким сільським головою. Позивача знає з 19.11.2017. Можливо він і приїздив до батька, але він (свідок) його там не бачив. Його батько був порядною, хорошою людиною. Щодо обставин вивезення майна нічого не знає. Лише 12.12.2017 до нього прийшов позивач, написав заяву про те, що з будинку батька зникли речі. Саме він (свідок) підвозив позивача до ОСОБА_6 в с. Заруддя , де забрали пальну машинку ( без проблем віддали), потім звідти ж забрали телевізор (вже без нього). У ОСОБА_3 забрали автомобіль. Це майно забирали ще коли батько позивача був живий. У будинку покійного ОСОБА_4 він (свідок ) до його смерті не був. Все про майно знає лише зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що вона працює секретарем в Сидоровицькій сільській раді. Позивач дійсно приходив до сільської ради із заявою , і сільський голова допомагав йому забирати певні речі. Сусіди позивача розказували, що бачили, як два дні поспіль до будинку під`їжджав білий БУС. Такий наче є у ОСОБА_6 . Документи на будинок і земельну ділянку ОСОБА_6 віддали саме їй, зі словами про те, що вона краще знає, що з ними роботи, в ряднині віддали і одяг. Особисто вона ніяких речей ОСОБА_4 не бачила, у нього вдома не була.

Свідок ОСОБА_9 у у судовому засіданні зазначив, що він з матір`ю сидів на подвір`ї сусідського з позивачем будинку. Два дні підряд туди вдень під`їжджав білий БУС та вантажився. Що виносили він точно не бачив: бачив що то був один чоловік та дві жінки. Він їй нічого не казав. Бо красти серед білого дня не будуть. Він не вмішувався - то чужі люди.

Показання свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні аналогічні показанням ОСОБА_9 .

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або невстановлене рішенням суду ( ч.3 ст.397 ЦК України).

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз`яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1224, ОСОБА_4 є батьком позивача - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 8.

За життя склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Біланом Є.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4697, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 .

В якості доказу своїх позовних вимог позивач надав лише заповіт, свідоцтво про смерть батька та документи, які стосуються його матері, в т.ч. її хвороби та місця проживання.

Жодного документу, який би підтверджував сам факт наявності на момент смерті батька позивача перерахованих у позові речей суду не додано. Клопотань про огляд цих же документів, які були ним додані у якості доказів у справі № 366/1181/18 суду ні позивач, ні його представник не заявляли. Відтак, суд не може зробити висновок про те, що вони належали ОСОБА_4 , були в наявності на момент його смерті, входили до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України, і, відповідно були успадковані позивачем. Жодного документу про оформлення спадкових прав позивач суду не надав.

Тобто жодних неналежних та недопустимих доказів у розумінні статті 78 ЦПК України в обґрунтування своїх позовних вимог щодо витребування переліченого ним майна у відповідачів, як і його вартості, позивач суду не надав. Допитані за його клопотанням свідки ніяким чином також цього не підтвердили. Лише зазначили, що певне майно, яке відсутнє у переліку у позовній заяві, позивач ще за життя батька забрав з господарства ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . При цьому його віддавали без будь-яких питань. Жоден із заявлених свідків не підтвердив той факт, що саме відповідачі заволоділи майном ОСОБА_4 , яке перераховане у позові, та що воно знаходиться в їх незаконному володінні.

Жоден доказ, наданий позивачем, не підтверджує факт незаконного вибуття майна з володіння ОСОБА_4 за час його життя, а також щодо наявності майна у незаконному володінні відповідачів, як не надано доказів оформлення позивачем спадкових прав на майно, яке належало його батьку, в т.ч. і те, що перераховане у позовній заяві.

Враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність: позивач їх не довів, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності сторін за статтею 12 ЦПК України..

Керуючись статтями 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Слободян