Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3912/18 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О.М.
Категорія 6 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/3912/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Орепівської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Ніна Федорівна про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на жилий будинок

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612 видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф., визнати недійсним договір купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15.05.1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_2 та КСП «Мрія», визнати за нею право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову зазначала, що виконавчий комітет Орепівської сільської ради рішенням від 10.10.2017 року № 36 скасував рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 23.08.1989 року в частині визнання права власності спірного будинку за ОСОБА_4. Оскільки рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради в частині визнання права власності за ОСОБА_4 скасовано, то свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612 видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф. та договір купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15.05.1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_2 та КСП «Мрія» підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні доводам, що викладені у позовній заяві.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що дає підстави розглянути справу за їх відсутності (ч.2 ст.372 ЦПК України).

ОСОБА_2 направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема, вказала, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Тому вважала, що посилання ОСОБА_1 на рішення виконкому Орепівської сільської ради від 10 жовтня 2017 року яким скасовано п.123 рішення №33 виконавчого комітету цієї ж сільської ради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - є безпідставними.

Приватний нотаріус Мякотіна Н.Ф. надіслала заперечення на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказала, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нею, Мякотіною Н.Ф., державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області 7 жовтня 1994 року по реєстру №4-3612 на підставі правового документа, який на момент видачі спадщини не був скасований і відповідав вимогам чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що мати позивачки ОСОБА_5 23 липня 1983 року склала заповіт, відповідно до якого належний їй на праві особистої власності жилий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та все її майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що мати позивачки ОСОБА_5 проживала в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23-27).

7 жовтня 1994 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Мякотіною Н.Ф. на ім'я дочки померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Орепівської сільської Ради 23 серпня 1989 року ОСОБА_4 (а.с.4).

15 травня 1995 року ОСОБА_2 продала належний їй на праві власності після смерті батька ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 колективному сільськогосподарському підприємству «Мрія» (а.с.5-6).

Рішенням виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 10 жовтня 2017 року №36 скасовано рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради №33 від 23 серпня 1989 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян АДРЕСА_1», а саме п.123 - визнання права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с.10).

Вказане рішення виконкому сільської ради ніким не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Орепівської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Мякотіна Ніна Федорівна про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на житловий будинок, в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612, виданого державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф. - закрито.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року №4-3612, видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф., не визнано недійсним, тому ОСОБА_2 вправі була укладати договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з КСП «Мрія», тому підстав для визнання цього договору недійсним немає.

З огляду на встановлене відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про визнання за нею права власності на спірний будинок.

Окрім того при вирішенні зазначеного спору апеляційний суд враховує ще й такі обставини.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 20 січня 1995 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та рішенням цього ж суду від 11 липня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування затрат на будівництво жилого будинку встановлено, що мати позивачки ОСОБА_5 (голова колгоспного двору) перебувала у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, який входив до складу колгоспного двору і постійно працював у колгоспі їздовим (а.с.23-28). Спільною працею та коштами членів двору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 1964 року по 1968 рік велось будівництво і побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1

На момент смерті матері позивачки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею проживав і був членом колгоспного двору лише ОСОБА_4

Тобто ОСОБА_4 був останнім членом колгоспного двору.

Майно двору належало на праві спільної сумісної власності його членам, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( ст. 120 ЦК Української РСР (1963 року). Після смерті матері позивачки ОСОБА_4 продовжував на тих же підставах володіти і користуватись майном.

Відповідно до положень ст. 563 ЦК Української РСР (1963 року), яка була чинною на момент смерті матері позивачки, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу.

Отже після смерті матері позивачки за нормами, що існували на час її смерті щодо колгоспних дворів спадщина на спірний будинок за заповітом не відкрилась, а перейшла до останнього члена колгоспного двору ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права.

З огляду на норми цивільного законодавства, які існували на час виникнення спірних правовідносин, права позивачки не були порушені, а тому вони не підлягають захисту ще й із наведених підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції та залишає його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.03.2019.

Головуючий Судді