Справа № 191/485/17
Провадження № 2/191/675/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку в порядку спадкування за законом на обовязкову частку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку в порядку спадкування за законом на обовязкову частку, яку в подальшому змінив.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30.07.2016 року померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Космічна ( раніше Р. Люксембург),4. 14.01.2017 року він у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України подав до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 03.02.2017 року, позивач, як спадкоємець, що прийняв спадщину, звернувся до державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який належав його матері ОСОБА_3, але державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок йому було відмовлено на підставі того, що він документів, підтверджуючих право власності за померлою ОСОБА_3 на житловий будинок не надав. Документи, підтверджуючі право власності за померлою знаходяться у відповідача по справі. При цьому, позивачу стало відомо, що його мати під час життя, а саме 20.02.2014 року склала заповіт на користь ОСОБА_2 Позивач на час смерті спадкодавця був непрацездатним, так як є інвалідом третьої групи, пенсіонером, тому має право спадкувати половину частки , яка належала б йому у разі спадкування за законом, тобто Ѕ частку житлового будинку.

У звязку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на обовязкову частку на ј частину житлового будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Космічна ( раніше Р.Люксембург), 4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 30.07.2016 року.

Позивач до початку підготовчого судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Змінені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Змінені позовні вимоги визнала повністю.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

30.07.2016 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 726810.

Згідно копії довідки КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 97 від 03.02.2017 року, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Р. Люксембург, 4, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 22.03.2012 року за № 2-549 Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що його батьками є : « батько ОСОБА_4» (російською мовою), « мати ОСОБА_5» ( російською мовою).

Постановою державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори від 03.02.2017 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову частку у спадщині на житловий будинок після смерті 30 липня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у звязку з тим, що ОСОБА_1 документів, підтверджуючих право власності за померлою ОСОБА_3 на земельну ділянку не надав.

Згідно довідки квартальної від 09.01.2017 року, ОСОБА_3 по день своєї смерті 30.07.2016 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з правнукою ОСОБА_2 по прописці.

В матеріалах спадкової справи № 420/2016 до майна померлої 30 липня 2016 року ОСОБА_3 міститься заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабці ОСОБА_3.

Згідно копії заповіту від 20.02.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем всього майна, яке на момент смерті виявиться належним їй, ОСОБА_2.

Також, в матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 30.07.2016 року.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, ОСОБА_1 є пенсіонером. Вид пенсії по інвалідності 3 група загальне захворювання.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України с падкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст.1223 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку,

вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач та відповідачка прийняли спадщину відповідно до вимог закону. При цьому, позивач є сином померлої ОСОБА_3, на момент відкриття спадщини був непрацездатною особою пенсіонером, інвалідом третьої групи, що підтверджується наданими позивачем копіями пенсійного посвідчення та виписками з акту огляду МСЕК, виписками з історії хвороб, позивач прийняв спадщину, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а тому має право на обовязкову частку у спадщині.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст.ст. 1216,1217,1220,1221,1222,1223,1233,1235,1261,1268, 1241,1267 ЦК України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на обовязкову частку у спадщині в порядку спадкування за законом після померлої 30 липня 2016 року ОСОБА_3, а саме на ј частину житлового будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Космічна ( раніше Р.Люксембург),4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_7