КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася із вищевказаним позовом який обгрунтовано тим, що 27 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та нею укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок.

ОСОБА_3 , яка діяла від імені відповідача при підписанні Попереднього договору є дружиною Відповідача.

За Попереднім договором ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язувались у строк до 27 довтня 2017 року включно укласти договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 3 п. 2 станом на день підписання Попереднього договору Позивачкою було передано Відповідачу 131 900 (сто тридцять одну тисячу дев`ятсот) гривень 00 копійок, що еквівалентно 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Зазначені грошові кошти враховуються в загальну договірну суму вартості Будинку та Земельних ділянок при підписанні Основних договорів, що передбачено п. 2 Попереднього договору.

Проте, у встановлений Попереднім договором строк основні договори укладені не були. Тому, під час спільної зустрічі у нотаріуса 27 жовтня 2017 року позивач попросила у Відповідача та Третьої особи повернути грошові кошти у розмірі 131 900 (сто тридцять одну тисячу дев`ятсот) гривень 00 копійок. У відповідь на таке прохання Позивач отримала відмову.

Крім того, позивач вказувала, що нею було витрачено кошти на поліпшення об`єкту незавершеного будівництва.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму грошових коштів у розмірі 131 900 грн., які були сплачені як авансовий платіж та 179 866 грн. 51 коп. витрачених на поліпшення будинку, судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Вказує, що місцевим судом була проігнорована позовна вимога, щодо стягнення витрат на поліпшення об`єкту будівництва, що було передбачено умовами договору.

Зауважує, що сплачені кошти за попереднім договором були в якості авансового платежу, а тому оскільки основний договір не було підписано, вони підлягають поверненню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, зазначає, що ним було вжито усіх заходів щодо належного виконання зобов`язання на відміну від позивача, а тому підстав для задоволення позову не вбачає, а рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу частково та просила задовольнити вимоги посилаючись на п 9. попереднього договору.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючим позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2017 року між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок.

ОСОБА_3 , яка діяла від імені Відповідача при підписанні Попереднього договору є дружиною Відповідача.

За Попереднім договором ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) зобов`язувались у строк до 27.10.2017р. включно укласти договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок щодо наступного нерухомого майна:

1.Житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею: 285,9 кв. м..

2.Земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею: 0,1000 га, кадастровий номер: :01:004:5413, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (далі - Земельна ділянка N91).

3.Земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею: 0,0997 га, кадастровий номер: :01:004:5412, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (далі - Земельна ділянка № 2 ).

Згідно з абз. 2 п. 2 Попереднього договору загальна договірна вартість Будинку та Земельних ділянок складає 1 714 700 (один мільйон сімсот чотирнадцять тисяч сімсот) гривень 00 копійок, що еквівалентно 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) доларів США00 центів за комерційним курсом гривні до долара США станом на день укладання цього договору, яка сплачується в день підписання Основних Договорів.

Відповідно до абз. 3 п. 2 станом на день підписання Попереднього договору Позивачкою було передано Відповідачу 131 900 (сто тридцять одну тисячу дев`ятсот) грн. 00 коп., що еквівалентно 5000 (п`ять тисяч) дол. США. за офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом на день укладення цього договору. Зазначені грошові кошти враховуються в загальну договірну суму вартості Будинку та Земельних ділянок при підписанні Основних договорів, що передбачено п. 2 Попереднього договору.

У встановлений Попереднім договором строк - 27 жовтня 2017 рік, основні договори укладені не були.

Відповідно до абз. 2 п.9 Попереднього договору у разі односторонньої відмови продавця від укладення основних договрів, неподання ним документів необхідних для нотаріального посвідчення основних договорів, неприбуття до нотаріуса для укладення основних договорів та за наявністю інших обставин, внаслідок яких основні договори не будуть укладені з вини продавця, продавець повинен крім повернення покупцю суми, що передбачена п.2 цього договору, а саме суми у розмірі 131900 грн., компенсувати збитки у розмірі 131 900 грн.

Право власності відповідача на незавершене будівництво виникло з 04 жовтня 2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99763068 від 09.10.2017 р.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмір завдатку або його вартості (ч.1 ст. 571 ЦК України).

За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Системний аналіз положень статей 546, 548 ЦК України дає підстави для висновку, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачу грошова сума (забезпечувальний платіж) є авансом, а тому висновки суду першої інстанцій у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідачі не уклали договір купівлі-продажу з підстав відсутності грошових коштів для сплати повної ціни будинку та земельної ділянки, навмисного ухилення від укладення договору купівлі-продажу не встановлено.

З огляду на вищевказане, кошти в сумі 131 900 грн., які були передані відповідачу в якості авансу підлягають поверненню ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача коштів витрачених на ремонт будинку колегія суддів повідомляє наступне.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Предметом укладеного попереднього договору являється саме житловий будинок АДРЕСА_1 , однак як вбачається з матеріалів справи на момент виникнення спору спірна будівля являється незавершеним будівництвом, що вказує на те, що ОСОБА_3 не виконав умови попереднього договору, оскільки не закінчив будівництво та не ввів будинок в експлуатацію, а тому твердження відповідача щодо наявності необхідних документів для продажу житлового будинку є хибними, документів які б вказували, що спірна будівля є споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання матеріали справи не містять, а відтак житловим будинком вона не являється.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до абз. 2 п.9 Попереднього договору у разі односторонньої відмови продавця від укладення основних договрів, неподання ним документів необхідних для нотаріального посвідчення основних договорів, неприбуття до нотаріуса для укладення основних договорів та за наявністю інших обставин, внаслідок яких основні договори не будуть укладені з вини продавця, продавець повинен крім повернення покупцю суми, що передбачена п.2 цього договору, а саме суми у розмірі 131900 грн., компенсувати збитки у розмірі 131 900 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Штогрин О.М. просила задовольнити позовні вимоги щодо стягнення витрат на поліпшення будинку у розмірі 131900 грн., посилаючись на вищевказаний пункт та зазначаючи, що вказані витрати є збитком позивача, а тому підлягають відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується доводами апеляційної скарги, що понесені позивачем витрати на поліпшення будинку мають бути відшкодовані, а оскільки попереднім договором між сторонами передбачено відшкодування збитку в розмірі 131900 грн. та представником позивача в судовому засіданні здійснено посилання саме на вказаний пункт договору, збитки необхідно відшкодувати саме у вказаному розмірі та вказана сума узгоджується з витратами позивача на поліпшення спірної будівлі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошових коштів у розмірі 263 800 (двісті шістдесят три тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 1319 (одна тисяча триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 50 коп., в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: