ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/363/19 Номер провадження 22-ц/814/2952/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області, ухвалене 27 серпня 2019 року у складі судді Косик С.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь для відшкодування завданої матеріальної шкоди у сумі 5 685,00 грн. та завданої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є громадянином Російської Федерації, постійно проживає на території України з 1995 року та перебуває на обліку як іммігрант, має посвідку на постійне місце проживання на території України.

Зазначав, що 27 березня 2018 року МЗС Росії видало йому паспорт Російської Федерації з терміном дії до 27 березня 2028 року, який він 03 серпня 2018 року здав до Машівського РС УДМС в Полтавській області для проставлення відмітки про наявність посвідки на постійне місце проживання, а пізніше дізнався, що працівники Машівського РС загубили його паспорт громадянина Російської Федерації. Вважає, що це відбулося внаслідок неналежного виконання працівниками Машівського РС УДМС в Полтавській області своїх службових обов`язків, що призвело до його додаткових витрат та завдало душевних страждань.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що позивачем не надано достатніх доказів звернення до відповідача із заявою про проставлення до паспорту громадянина РФ відмітки про посвідку на право постійного проживання та втрати паспорту громадянина РФ на ім`я ОСОБА_1 працівниками Машівського РС УДМС України в Полтавській області.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а саме наявність доказів, на підтвердження його позовних вимог, а також безпідставний не допит свідків, які б могли підтвердити втрату громадянина РФ працівниками Машівського РС УДМС України в Полтавській області.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, який має посвідку на постійне проживання на Україні, що підтверджується копією облікової картки та копією паспорта громадянина НОМЕР_1 типу Р №55 НОМЕР_2 від 25 січня 2019 року з відміткою пр наявність посвідки від 04 червня 2014 року (а.с. 4, 5).

Як убачається з копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 від 09 листопада 2018 року позивач є особою з інвалідністю 3 групи та перебуває на пенсійному обліку в Пенсійному фонді України (а.с.7).

З копії паспорта № 55 0062592 МЗС Росії 38001 убачається, що позивачу було видано 27 березня 2018 року паспорт громадянина Російської Федерації з терміном дії до 27 березня 2028 року (а.с.6).

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 10.06.2014 року, 10.09.2014 року, 04.11.2014 року ОСОБА_2 звертався до начальника ПрАТ «ПМК-72» Вахненка В.П. із заявою про надання йому переліку документів, в тому числі копії наказу № 57 від 14.07.1994 року про атестацію робочих місць, який надає право на отримання пільгової пенсії (а.с.9).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, ОСОБА_1 не надав доказів, які б свідчили про те, що він передав працівникам Машівського РС УДМС України в Полтавській області свій паспорт громадянина Російської Федерації, а також, що останніми паспорт було втрачено.

Позивач посилається виключно на Висновок від 24 жовтня 2018 року по факту письмового повідомлення начальника УДМС України в Полтавській області Шостака С.Б. (а.с. 10). У висновку зазначено, що службовою перевіркою УДМС України в Полатвській області встановлено, що паспорт позивача був втрачений працівниками Машівського РС.

Проте, відповідно до висновку Машівського ВП від 24 жовтня 2018 року, затвердженого начальником Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області 15 січня 2019 року, у ході проведення додаткової перевірки підтвердити чи спростувати факт надання паспорта громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 працівникам Машівського РС УДМС України в Полтавській області не виявилось можливим у зв`язку з суперечливими даними в поясненнях, наданих заявником та працівниками Машівського РС УДМС, інших можливих свідків даної події встановити не виявилось можливим (а.с. 11).

За повідомленням ГУ Національної поліції в Полтавській області від 29 липня 2019 року (а.с.93), висновок Машівського ВП, затверджений 24 жовтня 2018 року, за яким в ході перевірки було встановлено, що паспорт позивача був втрачений працівниками Машівського РС, на що є відповідний висновок службового розслідування (а.с.10), слід вважати помилковим.

Таким чином, за відсутності інших доказів, на підтвердження доводів позивача, висновок про втрату працівниками Машівського РС УДМС України в Полтавській області паспорта громадянина Російської Федерації є припущенням, яке не може біти покладене в основу судового рішення.

Безпідставними є посилання апелянта на необхідність допиту свідків, що було залишено поза увагою місцевого суду, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про те, що він звертався до місцевого суду із заявою про виклик свідків, як передбачено ст. 91 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.І. Обідіна

Л.М. Хіль