Справа № 466/6519/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач підприємство об`єднання громадян «Львівське

учбово-виробниче підприємство Українського

товариства сліпих»

третя особа без самостійних вимог - первинна профспілкова організація

Учбово виробничого об`єднання УТОС

представник відповідача Стегніцький А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємства Українського товариства сліпих», третя особа без самостійних вимог - первинна профспілкова організація Учбово виробничого об`єднання УТОС, про визнання протиправним звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», третьої особи без самостійних вимог - первинної профспілкової організації Учбово виробничого об`єднання УТОС про визнання протиправним звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Як на підставу своїх вимог зазначав, що з березня 2018 року він працював у підприємстві об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі - ПОГ «Львівське УВП УТОС») на посаді юрисконсульта за сумісництвом.

06 серпня 2019 року йому випадково стало відомо про те, що директор підприємства ОСОБА_2 ще 10 липня 2019 року видав наказ про його звільнення з роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

Вважає, що таке звільнення його з займаної посади є протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси, виходячи з наступного.

До звільнення з роботи він виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі і належним чином та жодних претензій до його роботи у керівника підприємства не було.

На підприємстві обсяг роботи для юрисконсульта був і є незначний, тому він домовився з тодішнім керівником власне про роботу на умовах сумісництва, оскільки так було вигідно для обох сторін, оскільки роботодавець сплачував йому половину ставки юрисконсульта, чим економив кошти підприємства, а він, в свою чергу, отримував додатковий дохід.

Однак, коли на підприємство в кінці червня 2019 року було призначено нового директора ОСОБА_2 , останній вирішив позбутися його, позивача, та призначити на цю посаду свою людину, а тому він і звільнив його з роботи, хоч для цього не було жодних належних підстав.

Текст наказу про звільнення з роботи у нього відсутній, так як для ознайомлення наказ йому ніхто не надавав.

Вважає, що для звільнення його з посади юрисконсульта також були відсутні правові підстави, оскільки перелік підстав припинення трудового договору зазначений у ст. ст. 36, 38, 39, 40, 41 КЗпП України, а інші статті КЗпП не містять підстав для припинення трудових відносин. Наприклад, приписи ст. 43 КЗпП України передбачають випадки, коли працівника може бути звільнено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації та вказана стаття не є статтею, яка містить перелік підстав для звільнення працівника з ініціативи роботодавця, а лише вказує, у яких випадках роботодавець вправі звільнити працівника без попередньої згоди профкому.

Фактично в даному випадку мало місце звільнення його, як працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, хоча перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу наведений у ст. 40 КЗпП України.

Положеннями ст. 41 КЗпП України передбачено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Отже, виключний перелік підстав для звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу викладений у ст. ст. 40 і 41 КЗпП України. Якщо переглянути всі пункти ст. ст. 40, 41 КЗпП України, то слід прийти до висновку, що його було звільнено з роботи з підстав, не передбачених чинним трудовим законодавством, оскільки чинним трудовим законодавством не передбачено такої підстави для звільнення сумісника, як прийняття на його місце іншого працівника, який не є сумісником.

Вищевикладене свідчить про те, що його було звільнено з займаної посади абсолютно незаконно, тобто без жодної правової підстави.

Враховуючи викладені вище обставини просить ухвалити рішення, яким визнати протиправним звільнення його з посади юрисконсульта ПОГ «Львівське УВП УТОС», поновити його на вищевказаній посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач ПОГ «Львівське У ВП УТОС» проти позову заперечив та 28 серпня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому, зокрема, зазначив наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на той факт, що йому стало відомо про видання наказу про звільнення з роботи лише 6 серпня 2019 року, однак він не вказує з яких джерел йому стало відомо про видачу такого наказу.

01 липня 2019 року з позивачем зв`язувалися по сотовому телефону і тоді ж він пояснив, що співпрацювати з новим директором підприємства не буде, а тому буде звільнятися з роботи. Копія аудіозапису розмови додається до відзиву на позовну заяву. Після цього ОСОБА_1 на роботі не з`являвся і з дирекцією підприємства не зв`язувався.

10 липня 2019 року позивачу ОСОБА_1 було направлено наказ про звільнення електронною поштою на адресу, котра зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України. Крім цього, 10 липня 2019 року даний наказ також було направлено йому рекомендованим листом з описом вкладення на службову адресу позивача, яка зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Згідно наказу про звільнення з посади юрисконсульта, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п. 9 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, котрий не є сумісником (ст. 43-1 КЗпП України).

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

У своїй позовній заяві позивач посилається на той факт, що на роботу було взято свою людину і в даному випадку це не є підставою звільнення його з роботи.

На посаду юрисконсульта ПОГ «Львівське УПВ УТОС» дійсно було прийнято за основним місцем роботи особу з інвалідністю 1 групи по зору, а саме ОСОБА_3 , котрий перебував на обліку в центрі зайнятості понад півроку, що підтверджується долученою до відзиву довідкою з Львівського міського центру зайнятості.

У відповідності до п. 10.6 Статуту громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українського товариства сліпих» (в редакції зі змінами від 03 червня 2016 року і від 22 грудня 2016 року), особи з інвалідністю по зору при рівних умовах мають переважне право на зайняття посади керівників і спеціалістів системи УТОС серед інших кандидатів на зайняття таких посад.

Власником ПОГ «Львівське УВП УТОС» є громадська організація «Всеукраїнська організація інвалідів «Українського товариства сліпих», а тому, у відповідності до ст. 43-1 КЗпП України та п.10.6 Статуту громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українського товариства сліпих», керівник підприємства скористався своїм законним правом, надавши робоче місце ОСОБА_4 , котрий є особою з інвалідністю по зору.

Вимоги позивача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі профспілкового органу в якості третьої особи, є безпідставними, так як згідно з ст. 43-1 КЗпП України керівник підприємства вправі звільняти сумісників без згоди первинного профспілкового органу та в кадровій документації підприємства немає відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 був членом первинної профспілки Учбово-виробничого об`єднання УТОС та принаймні за останні півроку він не сплачував відрахувань до профспілково організації.

Щодо стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, то така вимога є безпідставною, так як позивач не довів факту вимушеного прогулу. Позивач ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи, про що відомостей не надає і, зловживаючи процесуальними правами, хоче безпідставно стягнути кошти з підприємства. Зокрема, ОСОБА_1 займається адвокатською діяльністю та в якості адвоката приймає участь в ряді цивільних справ, які зазначені у відзиві на позовну заяву, що в даному випадку також підтверджує факт відсутності вимушеного прогулу. Вважає позов ОСОБА_1 безпідставним та в його задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, зіславшись на викладені в ньому обставини.

Представник ПОГ «Львівське УВП УТОС» Стегніцький А.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №4-к від 06 березня 2018 року, виданого в.о. директора ПОГ «Львівське УВП УТОС» Громяком Я.Т., позивач ОСОБА_1 був прийнятий з 07 березня 2018 року в ПОГ «Львівське УВП УТОС» на роботу за сумісництвом на посаду юрисконсульта.

На підставі наказу №5-к від 10 липня 2019 року, виданого директором ПОГ «Львівське УВП УТОС» ОСОБА_5 А.М., позивач ОСОБА_1 згідно з п.9 ст. 36 КЗпП України був звільнений з вказаної посади з 10 липня 2019 року у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника (ст. 43-1 КЗпП України).

Наказом №6-к від 10 липня 2019 року, виданим директором ПОГ «Львівське УВП УТОС» ОСОБА_5 А.М ОСОБА_6 , на посаду юрисконсульта за основним місцем праці у вказаному підприємстві було прийнято з 12 липня 2019 року ОСОБА_3 , який є інвалідом по зору та який з 03 січня 2019 року по 11 липня 2019 року перебував на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості.

Вказані обставини підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_1 , представника ПОГ «Львівське УВП УТОС» Стегніцького А.М. та долученими до справи копіями вищевказаних наказів №4-к від 06 березня 2018 року, №5-к від 10 липня 2019 року, №6-к від 10 липня 2019 року та довідки з Львівського міського центру зайнятості №2088 від 21.08.2019 року.

У відповідності до положень п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені іншими законами.

Згідно з приписами п. 3 ч.1 ст. 43-1 КЗПП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

Приписами ст. 7 КЗпП України також визначено, що додаткові (крім передбачених у ст. ст. 37, 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.

Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.

Згідно з пунктом 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Наведена норма права прямо передбачає таку підставу звільнення сумісника, як прийняття на роботу працівника, який не є сумісником.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює незалежну професійну діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи вищевказані норми матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 з посади юрисконсульта в ПОГ «Львівське УВП УТОС», яку він обіймав за сумісництвом, у зв`язку з прийняттям на цю посаду інваліда по зору ОСОБА_3 , який не є сумісником, було здійснено з дотриманням норм трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача ОСОБА_1 в обгрунтування своїх позовних вимог, на думку суду, є непереконливими, вони не грунтуються на нормах чинного законодавства, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і задовольнити позов.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 3, 232, 233 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», третя особа без самостійних вимог - первинна профспілкова організація Учбово виробничого об`єднання УТОС, про визнання протиправним звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», адреса місцезнаходження: 79058, м. Львів, вул. Торфяна,4, код 03967837;

третя особа без самостійних вимог: первинна профспілкова організація Учбово виробничого об`єднання УТОС, адреса місцезнаходження: 79058, м. Львів, вул. Торфяна,4, код 25254919.

Повний текст рішення складено 15 листопада 2019 року.

ОСОБА_7 В. І. Кавацюк