Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Черкаси

справа № 700/390/18

провадження № 22-ц/793/452/19

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

представники позивача - Литвиненко Олена Леонідівна;

адвокат - Назаренко Сергій Миколайович;

відповідач: ОСОБА_3;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі: головуючого судді Добриднюк Н.О.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» Кіріченко Р.А. (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.10.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 525, 526, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року виникла заборгованість у сумі 46611,78 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 297,04 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 38 836, 88 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4782, 06 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 2195,80 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року у складі судді Добриднюк Н.О. позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором 1 158,16 грн., а саме: кредитного ліміту - 110 грн.; проценти за користування кредитним лімітом - 148 грн. 12 коп.; нарахованої пені за період з 30.04.2017 року по 30.04.2018 року - 900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 43 грн. 69 коп. судового збору.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 5 857 грн. 05 коп. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведений факт укладення кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 та факт не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов'язань за договором, однак врахувавши, що відповідач підтвердив отримання кредиту ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 300 грн. та висновок експерта, з ОСОБА_3 на користь необхідно стягнути заборгованість за кредитом в сумі 1158,16 грн.

В решті заявлених вимог суд відмовив через необґрунтованість нарахування та недоведеність їх розміру позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко Олена Леонідівна подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просила рішення Лисянського районного суду Черкаської області скасувати в частині часткової відмови у задоволенні позову Приватбанка та стягнення з Приватбанка судових витрат у сумі 5857,05 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач перед підписанням кредитної угоди був повідомлений про всі умови кредитування, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві.

Разом з тим, згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього кодексу.

Крім того, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК випливає висновок, що навіть, якщо суд вважає експертизу належним чином проведеною, витрати за проведення експертизи покладаються на відповідача, оскільки останній має перед Банком прострочену заборгованість, та позов частково задоволено, зокрема, за виконання зобов'язань з відповідача стягнуто пеню.

Отже, судом були порушенні ст.ст. 1054-1056 ЦК України та ст. 141 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 19 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 04 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд та викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

01.10.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит ОСОБА_3 у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Власник карткового рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 01.10.2013 року б/н, складеного Банком станом на 30.04.2018 року, заборгованість Позичальника по кредитному ліміту зазначена у сумі 297, 04 грн.

Судом встановлено, що згідно даних виписки по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 за період з 01.10.2013 р. по 30.04.2018 р. заборгованість по кредитному ліміту становить 110, 04 грн.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 01.10.2013 б/н складеного банком станом на 30.04.2018 року, заборгованість Позичальника по прострочених процентах за користування кредитним лімітом зазначена у сумі 38836,88 грн.

Відповідно даних виписки по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 Банком за користування кредитним лімітом Позичальнику за період з 01.10.2013 року по 30.04.2018 року нараховані проценти у загальній сумі 38850,78 грн., зокрема: на поточну заборгованість по кредитному ліміту - 526,48 грн.; на прострочену заборгованість по кредитному ліміту - 38324,30 грн.

У виписці по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 за період з 01.10.2013 року по 30.04.2018 року не відображено, за якими процентними ставками нараховувалися проценти на прострочену заборгованість по кредитному ліміту.

Тарифним планом нарахування процентів на прострочену заборгованість по кредитному ліміту не передбачено взагалі.

Як вбачається із виписки по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 позичальником у період з 01.10.2013 року по 30.04.2018 року проценти за користування кредитним лімітом не погашалися. На суму непогашених процентів Банком щомісяця збільшувалася заборгованість Позичальника за платіжною карткою.

За даними розрахунку, складеного судовим експертом, у межах терміну позовної давності за період з 30.04.2015 р. по 30.04.2018 р., Позичальник повинен сплатити проценти за користування кредитним лімітом у загальній сумі 148,12 грн.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 01.10.2013 б/н, складеного Банком станом на 30.04.2018 року, заборгованість Позичальника по комісіях зазначена у сумі 4782,06 грн.

Разом з тим, згідно даних виписки по руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 у період з 01.10.2013 р. по 22.01.2014 р. за зняття готівки у банкоматах позичальника сплачено комісій у загальній сумі 155, 16 грн.

Інші комісії у виписці по руху коштів на даному картковому рахунку не нараховувалася, та нарахування будь-яких комісій Тарифним планом платіжної картки «Універсальна,55 пільгового періоду» не передбачено.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 01.10.2013 р. б/н, складеного Банком станом на 30.04.2018 року, Позичальнику нараховані штрафи у загальній сумі 2695,80 грн., зокрема: штраф (фіксована частина) -500 грн.; штраф (процентна складова 5,0% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій) -2195 грн.80 коп.

Нарахування штрафів у сумі 500 грн. та у розмірі 5,0 % від суми заборгованості передбаченого Тарифним планом платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відповідно до даних виписки по руху коштів на картковому рахунку Банком позичальнику за період 01.05.2014 року по 30.04.2018 року нараховані штрафи та пеня у загальній сумі 4800 грн., зокрема: штраф за прострочку по кредитному ліміту-2700 грн., пеня за прострочку по кредитному ліміту на суму більше 100 грн.-2100 грн.

Нарахування штрафів за прострочку по кредитному ліміту Тарифним планом платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не передбачено взагалі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7).

Згідно з розрахунком наданим позивачем заборгованість за кредитним договором від 01 жовтня 2013 року станом на 30 квітня 2018 року складає 46611,78 грн., із яких: 297,04 грн. - заборгованість за кредитом; 38836,88 грн. - заборгованість за процентами; 4782,06 грн. - заборгованість за комісією; 2695,80 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Згідно із пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців із моменту підписання, тобто із 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року, банк звернувся до суду із позовом 13 червня 2018 року.

02 жовтня 2015 року відбулося погашення заборгованості за кредитом у розмірі 17,94 грн. шляхом автоматичного списання коштів (а.с. 62).

Інші платежі щодо погашення заборгованості за кредитом крім зазначеної відсутні.

05 червня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 була призначена судово-економічна експертиза.

У висновку експерта від 14 грудня 2018 року № 12/2018-069 зазначено, що заборгованість позичальника за кредитним лімітом платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з урахуванням термінів позовної давності, станом на 30.04.2018 становила 1158,16 грн., зокрема: по кредитному ліміту - 110,04 грн., по процентах за користування кредитним лімітом - 148,12 грн., по нарахованій пені за період з 30.04.2017 по 30.04.2018 - 900 грн.(а.с. 102).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з ч. 2 ст. 114 ЦПК України висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Суд першої інстанції дослідивши по справі докази у сукупності із висновком судово-економічної експертизи від 14 грудня 2018 року, дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1158,16 грн. з ОСОБА_3

Разом з тим, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Таким чином, заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданим позивачем письмовим доказам на підтвердження своїх вимог.

Крім того, суд першої інстанції поклавши в основу свого рішення висновок судового експерта ОСОБА_5 від 14 грудня 2018 року № 12/2018-069, не в повній мірі дослідив його у сукупності з іншими письмовими доказами, та не надав оцінки іншим письмовим доказам, які були подані позивачем і відповідачем на підтвердження одержання позичальником передбачених кредитним договором коштів, руху коштів по рахунку позичальника, здійснення платежів у рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року № 61-31886св18 та від 14 лютого 2019 року № 61-27720св18.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, Апеляційний суд приходить до висновку, що з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 13 червня 2018 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

При цьому строк позовної давності не переривався сплатою відповідачем коштів, оскільки саме банком проведено автоматичне списання із рахунку позичальника 02 жовтня 2015 року коштів на погашення кредиту.

Оскільки відповідач жодних проплат після 22 січня 2014 року не здійснював, із заявою про списання банком будь-яких сум з його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, таке списання банк зробив за власною ініціативою, тому таке списання не може свідчити про визнання боржником боргу та переривання строку позовної давності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості в зв'язку із застосуванням строку позовної давності, судові витрати слід залишити за сторонами у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2019 року.