УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 є єдиним законним представником дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікується своєю дитиною одноособово щодо усіх питань її життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання.

Ознайомившись з матеріали даної заяви, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Таким чином, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 зазначено, що рішенням суду від 23.10.2012 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. Рішенням суду від 23.03.2017 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_2 . Встановлення даного факту їй необхідно для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення доньки, згідно законодавства Ізраїлю .

Разом з цим, відповідно до ст. 166 СК України передбачені правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Так, згідно ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Судове рішення про позбавлення батьківських прав не тягне за собою будь-яких змін в актових записах про народження дитини, оскільки мати і батько продовжують бути біологічними батьками і ніякий суд не може анулювати кровного споріднення. Але батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття.

За певних умов за батьками, позбавленими батьківських прав, припиняються сімейні правовідносини між батьками (батьком) і дитиною.

Батько, мати, позбавлені батьківських прав, втрачають немайнові права щодо дитини (втрачають право на спілкування з дитиною, визначення її місця проживання і навчання, тощо); не можуть бути законними представниками своєї дитини для захисту її інтересів у будь-яких установах, зокрема захищати її особисті та майнові права в цивільних та кримінальних справах (ст. 154 СК України, ст. 242 ЦК України ). Такі особи позбавлені права давати згоду на укладення угод дітьми віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст. 32 ЦК України ), укладати угоди за неповнолітніх дітей (ст. 31 ЦК України ).

Позбавлення батьківських прав позначається і на майнових інтересах батьків. Мати, батько втрачають право вимагати аліментів від повнолітніх дочки, сина у зв`язку з непрацездатністю (ч.2 ст. 202 СК України) і в той же час вони не звільняються від сплати аліментів на дітей, щодо яких вони позбавлені батьківських прав (ч. 2 статті ст. 166 СК України); згідно ст. 1224 ЦК України такі мати та батько не мають права бути спадкоємцями за законом після смерті дітей, щодо яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини; не можуть такі батьки в майбутньому мати право на пенсію та відшкодування шкоди в разі втрати годувальника (ст. 1200 ЦК України, тощо).

Батьки, позбавлені батьківських прав, втрачають пільги, пов`язані з дітьми, їх кількістю. Наприклад, право бути багатодітною сім`єю, право на вихід на пенсію за певних умов (вік, стаж), одержання державної допомоги, податкові пільги тощо.

Батьки, позбавлені батьківських прав, також не можуть бути відповідачами за цивільним позовом, заявленим у кримінальній справі щодо їх дітей (стаття 51 Кримінально-процесуального кодексу України) і представниками потерпілого (стаття 52 КПК України). Крім того, їх не можна залучити для допиту неповнолітнього свідка, якщо таким свідком є якраз дитина, щодо якої батько, мати позбавлені батьківських прав (стаття 168 КПК України). Відповідно до статті 63 Конституції України «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів...». Отже, відмовитися давати показання свідки мають право діти щодо батьків, позбавлених батьківських прав.

Батьки, позбавлені батьківських прав, не звільняються від зобов`язання відшкодовувати шкоду, заподіяну дитиною, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав, протягом трьох років після позбавлення їх батьківських прав, якщо вони не доведуть, що ця шкода не є наслідком невиконання батьківських обов`язків ст. 1183 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1,2 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально.

Усиновлення дитини може бути проведене без згоди другого з подружжя, якщо він визнаний безвісно відсутнім, недієздатним, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі частини першої статті 186 ЦПК України, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи все вищевикладене, доходжу висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевським районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Суддя: Ю.В.Геєць