Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

"25" лютого 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком №29 в м.Житомирі по провулку Мар»янівський,1 , а також виселити з вказаного житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 вказує на те, що вона є власником житлового будинку №29, який знаходиться в м.Житомирі по провулку Мар»янівському, 1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №2085 від 21.06.2018р., витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №52371435 від 21.06.2018р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128472894 від 21.06.2018р., Інформацією з ДРРПНМ та Реєстру ПВНМ, Державного реєстру Іпотек, ЄРЗВОНМОНМ №146317685 від 21.11.2018р. В будинку також зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком, не допускаючи її до нього. Неодноразові пропозиції позивача щодо добровільного виселення залишились поза увагою відповідача. Відповідачі не є членами сімї позивача, не ведуть спільно з нею господарства. Виселення відповідачів захистить її право власності на вказаний будинок.

В судовому засіданні 24.01.2019р. представник позивача подав суду свідоцтво про смерть ОСОБА_5, у зв"язку з чим ухвалою суду від 25.02.2019р. провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_5 закрито згідно п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В судовому засіданні 25.02.2019р. представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також пояснив, що відповідач ОСОБА_4 є родичем позивача її дядьком. Підтвердив той факт, що відповідач дійсно проживає у будинку №29 в м.Житомирі по провулку Мар»янівському, 1, та створює позивачу перешкоди у користуванні будинком. Пояснив, що йому не відомо чи має відповідач інше житло.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 25.02.2019р., пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлялися знятись з реєстрації за адресою : м.Житомир, провулок Мар»янівський, 1, буд.№29, в подальшому поміняли замки вхідних дверей будинку, чим чинили перешкоди позивачу потрапити до належного їй будинку. На запитання головуючого судді пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не оскаржували свідоцтво про право на спадщину за заповітом та йому не відомо про існування спорів з приводу даного житла.

Представник третьої особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засідання не зявився. В заяві від 21.01.2019р. Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради просило розгляд справи здійснювати без їх участі, при розгляді справи покладаючись на розсуд суду.

Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, встановив такі факти і відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку №29, який знаходиться в м.Житомирі по провулку Мар»янівському, 1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №2085 від 21.06.2018р., витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №52371435 від 21.06.2018р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128472894 від 21.06.2018р., Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.7-11).

Як встановлено судом під час розгляду справи, в будинку №29, який знаходиться в м.Житомирі по провулку Мар»янівському, 1, зареєстрований та проживає ОСОБА_4, 21.07.1967р.н., який є сином покійного спадкодавця ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується матеріалами справи, а саме: копією даних будинкової книги для прописки громадян (а.с.12-15), довідкою КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради від 27.11.2018р. №3980 (а.с.16).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Приписами ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 стаття 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім»ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім"ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням і у членів його сім"ї.

Зазначена правова позиція також висловлена Верховним судом України від час розгляду справи № 6-158цс14.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З огляду на наведене, суд зазначає, що оскільки право користування житловим будинком є похідними від прав самого власника, відповідач, як колишній член сім'ї попереднього власника будинку, після смерті власника втратив право користування жилим приміщенням ( в даному випадку будинком №29 по провулку Мар"янвському в м.Житомирі). У зв»язку з тим, що проживання відповідача в будинку на даний час чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй вище вказаним майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 житловим будинком №29 по провулку Мар"янівському в м.Житомирі шляхом виселення ОСОБА_4 є законними та підлягають задоволенню.

В позовній заяві ОСОБА_3 просила суд вирішити питання судових витрат.

Приписами ч.1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду ОСОБА_3 сплатила судовий збір в сумі 1409,60грн. Також, в позовній заяві ОСОБА_3 зазначила про те, що очікує понести витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00грн.

З огляду на те, що позивачем не подано доказів підтвердження оплати правової допомоги, вимога про стягнення з відповідача оплати професійної правничої допомоги не підлягає задоволенню. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено лише судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 житловим будинком №29, який знаходиться за адресою: м.Житомир, провулок Мар»янівський, 1, та виселити ОСОБА_4, 21.07.1967р.н., з вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1409,60 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Cуддя В. П. Маслак