Єдиний унікальний номер: 223/58/19
Провадження номер: 2/223/120/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в залі суду м. Вугледар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 11.04.1996 року по 04.05.2018 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в якості прохідника з повним робочим днем в шахті. За весь час роботи на зазначеному підприємстві позивач працював в підземних гірничих виробках і на нього постійно діяли важкі гірничо-геологічні умови, фізичне перевантаження та шкідливі професійні фактори: недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, неефективність роботи системи вентиляції, захисних засобів, механізмів, тощо. Починаючи з квітня 2015 року ОСОБА_1 став почувати себе зле у звязку з чим був змушений отримувати амбулаторне та стаціонарне лікування, але медичні засоби не дали бажаних результатів і 13.06.2018 року позивач був змушений пройти курс стаціонарного лікування в клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України», де йому було вперше встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значно-вираженим статико-динамічними порушеннями, мязово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Відповідно до висновку МСЕК від 08 листопада 2018 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання на 50%, що згідно акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 20 серпня 2018 року є наслідком недосконалості технологічного процесу.

Внаслідок втрати професійної працездатності на 50 % та ставши інвалідом ІІІ групи, позивач більше ніж на половину втратив можливість повністю реалізовувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, постійно відчувати наслідки професійного захворювання, стан здоровя останнього став незадовільний, що обумовлює необхідність позивача пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь 17000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, якою просив суд справу розглядати за його відсутні, а позові вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач через канцелярію суду подав заперечення проти позову, згідно з яким проти задоволення позову заперечує, оскільки згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Просить суд розглянути справу відповідно до чинного законодавства, за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 11.04.1996 року по 04.05.2018 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», а 04.05.2018 року був звільнений внаслідок невідповідності стану здоровя, що перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ №4761900 (а.с. 5-6).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АБ №0045286 від 08 листопада 2018 року позивачу за сукупністю була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60 %: первинно 50% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням; 10% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, з 08.11.2018 року, безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 8).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 серпня 2018 року професійне захворювання ОСОБА_1 виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 10-11).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №11, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №650, повідомлення про професійне захворювання та Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання №25/570 від 18 червня 2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значно-вираженим статико-динамічними порушеннями, мязово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (а.с. 7, 8, 9, 12-13).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1».

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві звязки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак ОСОБА_1 не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих звязків.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивачеві 08.11.2018 року було встановлено за сукупністю втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, з яких первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, а ОСОБА_1 в межах даного цивільного позову заявляє виключно вимоги з відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 15000,00 (пятнадцять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, одноразово, 15000 (пятнадцять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_2