печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарі - Дахно С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є співвласником 1/4 квартири, АДРЕСА_1 .

Відповідач, який перебував у шлюбі з донькою позивача, за згодою позивача був зареєстрований у квартирі за вказаною адресою, однак, шлюб між донькою позивача та відповідачем розірваний, наразі відповідач не являється членом сім`ї, у вищезгаданій квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із заявою, оскільки існують перешкоди у здійсненні своїх прав на житло, в тому числі щодо можливості оформити субсидію для сплати комунальних послуг.

06 березня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

На виконання положень частини шостої статті 187 ЦПК України, 20 березня 2019 року надано відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача на судовий запит /а.с. 18/.

Ухвалою судді від 22 березня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи /а. с. 35-36/.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, подали через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, щодо задоволення позовних заяв не заперечують.

За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі Свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2002 р. позивачу та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на праві приватної, спільної власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи, Відповідач, який перебував у шлюбі з донькою Позивача ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.18/

Однак, як вбачається з копії акту від 26.02.2019 р. жителів будинку АДРЕСА_3 , складений та затверджений ЖЕД «Печерськ Житло» Відповідач дійсно по не проживає у квартирі АДРЕСА_4 по зазначеній адресі. /а.с.11/

Окрім того, як вбачається з копії Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2018 р. шлюб між відповідачем та донькою позивача розірвано, тобто сімейні відносини припинено. /а.с.10/

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Окрім того, відповідно до ст.150, 156 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Під час розгляду справи з`ясовано, що сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинено, Відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , поважних причин такої відсутності судом не встановлено, доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому останній підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

При таких обставинах суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280 282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартира АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Підпалий