Справа № 638/4512/18
Провадження № 2/638/1357/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно 163 190 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2004 року 20.09.2004 року видано виконавчий лист у справі №1-524/2004 про стягнення на її користь з відповідачів у солідарному порядку 37 456,75 грн., однак до теперішнього часу відповідачі добровільно не сплатили суми боргу, а також державною виконавчою службою сума боргу не стягнута. Також в обґрунтування позову посилається на вимоги ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначає, що з липня 2004 року по 01.03.2018 року втрати від інфляції становлять загальну суму за всі роки 72 546 грн.; три проценти річних становлять 53 188 грн. За розрахунком позивача загальна сума боргу становить 163 190 грн., що включає суму боргу 37 456 грн., інфляційні втрати 72 546 грн. та 3% річних 53 188 грн.

Відповідачі відзив на позовну заяву до суду не надали.

В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, оглянувши матеріали кримінальної справи №1-524/2004, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2004 року, зокрема, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.5, 263 ч.1, 289 ч.3, 15 ч.3 289 ч.3, 290, 342 ч.3 КК України та остаточно призначено покарання із застосуваннням ст.69 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/3 частини всього належного йому майна в дохід держави; ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачних ст.ст.185 ч.2, 185 ч.5, 263 ч.1, 289 ч.3, 15 ч.3 289 ч.3, 290, 342 ч.3 та остаточно призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/3 частини всього належного йому майна в дохід держави; ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.5, 289 ч.3, 15 ч.3 289 ч.3, 290 КК України та остаточно призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацію 1/3 частини всього належного йому майна в дохід держави; ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.198, ч.1 ст.396 КК України та остаточно призначено покарання 3 роки позбавлення волі, від призначеного покарання звільнено на підставі ст.1 п.б) ЗУ «Про амністію».

Вказаним вироком солідарно стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої незаконним заволодінням транспортним засобом у розмірі 37 456,75 грн.

Зазначений вирок набрав законної сили 28.07.2004 року

На виконання зазначеного вироку Дзержинським районним судом м.Харкова 14.08.2017 року видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої незаконним заволодінням транспортним засобом 37 456,75 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням.

Отже, відповідачі мають грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується вироком Дзержинського районного суду мХаркова від 12.07.2004 року в частині вирішення цивільного позову про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 37 456,75 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Грошове зобов'язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за вироком суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов'язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Однак, суд не може повністю погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Так, за період, зазначений ОСОБА_1 в позові, з серпня 2004 року по лютий 2018 року включно, інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 37 456,75 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: 37 456,75 грн.(сума боргу) х 596,56 (загальний індекс інфляції) : 100 = 213 338,66 грн. 213 338,66 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) 37 456,75 грн.(сума боргу) = 175 881,91 грн.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за вказаний період складає 213 338,66 грн.- 37 456,75 грн = 175 881,91 грн..

Однак, оскільки за розрахунком суду сума за вимогами про стягнення інфляційних втрат по зобов'язанню з відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2004 року, є більшою за суму, яку просить стягнути позивач, відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України, зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, а саме у розмірі 72 546 грн., що не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення інфляційних витрат з відповідачів на суму, що не охоплена даним судовим рішенням.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 29.07.2004 року по 05.04.2018 року.

Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становить: 37456,75 грн. х 3 %: 365 (кількість днів у році) х 4998 (кількість днів прострочення): 100= 15 387,02 грн.

Доводи позивача щодо стягнення трьох відсотків річних у розмірі 53 188 грн. судом не приймаються, оскільки наведені позивачем розрахунки є помилковими.

Отже, сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, розрахована на прострочену суму боргу у розмірі 37 456,75 грн. за період з серпня 2004 року по лютий 2018 року складає 72 546 грн. (інфляційні втрати) та за період з 29.07.2004 року по 05.04.2018 року складає 15 387 грн (3% річних).

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів у дольовому порядку в дохід держави судовий збір в сумі 879,33 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.625 ЦК України, керуючись ст.ст.3-5, 11-13,76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 29.07.2004 року по 05.04.2018 року у розмірі 15 387 (пятнадцять тисяч триста вісімдесят сім) гривень 02 копійки, інфляційні витрати за період з серпня 2004 року по лютий 2018 року у розмірі 72 546 (сімдесят дві тисячі пятсот сорок шість) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 879,33 грн., стягнувши по 219,83 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення буде складено 06.03.2019 року.

Сторони:

позивач ОСОБА_1, рнокпп НОМЕР_1, м.Харків, пр.Героїв Сталінграда буд.1/5 кв.18;

відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп НОМЕР_2, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.1 (гуртожиток);

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, рнокпп НОМЕР_3, АДРЕСА_3;

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк