Справа № 182/7645/17
Провадження № 2/0182/43/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 28 грудня 2017 року звернулися до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом (а.с. 3-4), який неодноразово уточнювали (а.с. 18-19, а.с. 25-26, а.с. 49-51) та остаточно просили суд:

- усунути їм перешкоди в користуванні квартирою № 50 у буд. 150/1 по вул. Шевченка у м. Нікополі Дніпропетровської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги наступним.

ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 жовтня 1996 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним обєднанням та договору дарування від 20 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 555 належить 2/3 частин квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 жовтня 1996 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним обєднанням належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_8, який є їхнім сином, 15 листопада 1997 року зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_3

Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У звязку з реєстрацією шлюбу, вони зареєстрували ОСОБА_3 та її сина - ОСОБА_6 в належній їм квартирі.

Згодом у їхнього сина та відповідачки ОСОБА_3 народився ще один син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З серпня 2016 року відповідач із дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 фактично не проживають в спірній квартирі, не зявляються в квартирі, не користуються нею, не приймають участі в оплаті комунальних платежів. Їх речі у спірній квартирі також відсутні.

На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 10 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірваний. Проте, вже після розірвання шлюбу та фактичного припинення їх проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме у листопаді 2017 року, відповідач ОСОБА_3 зареєструвала в належній їм квартирі молодшого сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачу на праві приватної власності належить інше житло за адресою : АДРЕСА_3, де відповідач з дітьми проживає на теперішній час, але, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знімається , від спілкування ухиляється.

Реєстрація відповідачів в належній їм квартирі позбавляє їх права на розпорядження їх власністю, вони вимушені нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг.

Враховуючи викладені обставини, вони звернулися до суду з вказаним позовом.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що надійшов на адресу суду 20 квітня 2018 року від ОСОБА_3 (а.с. 62-66), згідно якого відповідач просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що вона вимушена була виїхати зі спірної квартири з дітьми та речами через складні сімейні непорозуміння з чоловіком ОСОБА_8 Згодом ключі від квартири ОСОБА_8 у неї забрав та заборонив їй та дітям зявлятися у цій квартирі. Вважає, що її та її дітей незаконно позбавили права користування вказаним житлом, чим порушили її права та законні інтереси дітей.

В матеріалах справи також наявна відповідь на відзив ОСОБА_1, що надійшла на адресу суду 07 травня 2018 року (а.с. 88-89), згідно якої позивач просить позов задовольнити, оскільки у відповідача є у власності інше майно, де вона з дітьми і проживає з серпня 2016 року. Вони виселилися із цієї квартири за власним бажанням, оскільки спільне життя з її сином ОСОБА_8 у відповідача не склалося. Зазначила, що викладені обставини у відзиві на позов нічим не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 жовтня 1996 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним обєднанням та договору дарування від 20 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 555, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 7-11).

У вищезазначеній квартирі, окрім позивачів зареєстровані їх син ОСОБА_8 та відповідачі по справі: ОСОБА_3 - колишня дружина їхнього сина ОСОБА_8 та їхні спільні діти - вже повнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5,а.с. 53).

Факт реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 також підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, згідно яких ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 20-21).

Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.

В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 разом з дітьми - повнолітнім ОСОБА_6 та малолітнім ОСОБА_5 з серпня 2016 року квартирі АДРЕСА_5 не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні платежі. Особистих речей відповідачів в квартирі також немає.

Факт не проживання відповідачів у квартирі з серпня 2016 року зафіксовано в акті про не проживання № 1/12-2017 посвідченому керівником Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «№ Зірка Н» ОСОБА_9, за свідченнями сусідів від 20 грудня 2017 року (а.с. 6).

Отже, відповідачі не проживають і не користуються спірним житловим приміщенням, не виконують свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, не цікавляться ним і не підтримують приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідачі понад рік відсутні за місцем своєї реєстрації.

Доказів щодо поважних причин не проживання відповідачів в спірній квартирі з серпня 2016 року не предявлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачів з 2016 року у спірній квартирі в судовому засіданні судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_3 разом з дітьми проживає за іншою адресою у квартирі АДРЕСА_6 (а.с. 148).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ненадання відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6 доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідачі фактично проживають за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 50 у буд. 150/1 по вул. Шевченка у м. Нікополі Дніпропетровської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_10