Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 639/7390/17

провадження № 61-44402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Лиманський Олександр Петрович ,

відповідач - Фізико-технічний інститут низьких температур ім. Б. І. Вєркіна Національної академії наук України,

представник відповідача - Волочаєва Ольга Вікторівна ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді Баркової Н. В. від 10 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П. від 12 липня 2018 року (з урахуванням ухвал Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року),

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б. І. Вєркіна Національної академії наук України (далі - ФТІНТ ім. Б. І. Вєркіна НАН України) про зобов`язання надати копію наказу про звільнення.

Позов мотивовано тим, що з 08 вересня 1982 року по 28 липня 1997 року вона перебувала у трудових відносинах з ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України. Наказом № 74-л від 28 липня 1997 року вона була звільнена з посади за власним бажанням.

07 лютого 2017 року позивач направила відповідачу запит про інформацію, у якому, посилаючись на Закон України «Про інформацію», просила надати копію наказу про її звільнення, проте відповідач надав лише витяг з наказу № 74-л від 28 липня 1997 року. У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено її право на отримання копії наказу про звільнення, яке є складовою права на інформацію про роботу на підприємстві, необхідного для забезпечення інших прав звільненого працівника, а саме, для подальшого працевлаштування, пенсійного забезпечення.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача надати їй належним чином засвідчену копію наказу № 74-л від 28 липня 1997 року про її звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право позивача, за захистом якого звернулася до суду, порушено не було, оскільки на запит останньої відповідачем надано витяг з наказу про її звільнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували всіх фактичних обставин справи; не врахували, що відповідач порушив право на вільний доступ до інформації, яка стосується його особистості; право на отримання копії наказу про звільнення, яку мав надати згідно з імперативною нормою частини другої статті 47 КЗпП України, а виданий витяг з наказу посвідчений не уповноваженою особою, є підробленим документом та не відповідає змісту тексту оригіналу наказу, який знаходиться в особовій справі позивача. Крім того, суди не надали належної оцінки доводам позивача про факт незаконного втручання в роботу автоматизованої систему документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова щодо внесення неправдивих відомостей про перебування судді Іванової І . В. у відпустці протягом 14 і більше днів. Також суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу без виклику свідка ОСОБА_5 , а суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу/заперечення на відзив

До Верховного Суду надійшов відзив ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, відповідач просить касаційну скаргу відхилити, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

До Верховного Суду надійшли заперечення ОСОБА_1 проти відзиву на касаційну скаргу, у яких позивач зазначила, що наведені відповідачем у відзиві на касаційну скаргу доводи не відповідають дійсності, вводять суд в оману та не мають належної правової аргументації.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанови апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року (з урахуванням ухвал Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року). Відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 639/7390/17 з Жовтневого районного суду м. Харкова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що з 08 вересня 1982 року по 28 липня 1997 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України.

Наказом № 74-л від 28 липня 1997 року позивач була звільнена з посади молодшого співробітника відділу № 18 за власним бажанням.

ОСОБА_1 звернулася до директора ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України із інформаційним запитом, у якому просила надати їй копію наказу про її звільнення № 74-л від 28 липня 1997 року.

14 лютого 2017 року позивачу надано витяг з наказу № 74-л від 28 липня 1997 року, що відображає інформацію, яка стосується виключно позивача, мотивуючи тим, що вказаний наказ є зведеним.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 глави І Загальні положення «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 визначено що витяг - це засвідчена копія частини тексту службового документа.

Глава XII зазначених Правил передбачає користування документами архіву установи, а розділом 4 передбачено виконання запитів громадян та установ, зокрема, в пункті 5 вказано, що архівні копії та витяги видають відповідно до запитів. Ідентичність копій і витягів оригіналам засвідчується підписом керівника архіву (особи, відповідальної за архів) і печаткою установи (за наявності). Витяги створюють, якщо архівні документи містять відомості з кількох не пов`язаних між собою питань. Кожен витяг має точно та повно відтворювати ту частину документа, яка стосується запиту.

За загальними приписами частини третьої статті 12 ЦПК України та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що наказ № 74-л від 28 липня 1997 року про звільнення позивача є архівним документом та містить відомості щодо інших осіб, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати порушення прав позивача виданням їй саме витягу з наказу про звільнення, який є засвідченою копією частини тексту наказу про її звільнення.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем її права, за захистом якого остання звернулася до суду з указаним позовом, тому висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові є правильними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, є неспроможними, оскільки відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року залишити без задоволення, а вказані судові рішення без змін.

Оскільки ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року в судовому засіданні не постановлялися та не були предметом перегляду в апеляційному порядку, то відповідно до частини другої статті 17 ЦПК України не можуть бути предметом касаційного перегляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року в указаній справі підлягає закриттю, оскільки відкрито помилково.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б. І. Вєркіна Національної академії наук України про зобов`язання надати копію наказу про звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун