Дата документу 21.03.2019 Справа № 331/6352/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/6352/16 Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/1104/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя, про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох процентів річних.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2011 року зобовязано відповідача здійснити їй перерахунок та виплатити державну пенсію та додаткову пенсію,як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, з 04.07.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

На підставі зазначеної постанови Жовтневим районним судом було видано виконавчий лист за яким відповідач здійснив перерахунок пенсії та нарахував грошові кошти до виплати у сумі 61 532,90 грн. Проте, зазначені грошові кошти так і не були їй виплачені.

В звязку з викладеним вважає, що відповідач повинен виплатити їй три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 12.08.2011 року по 16.09.2016 року на суму заборгованості , нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2011 року у загальній сумі 62 776,08 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахував, що грошовим вважається будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, а тому дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України. При цьому суд не врахував, що договір не є єдиною підставою виникнення грошового зобов'язання, а тому відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору не перешкоджає застосуванню відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Крім того, відповідач не заперечував наявність заборгованості зі сплати грошових коштів перед позивачем. Посилання відповідача на неможливість сплати боргу у зв'язку з відсутністю коштів, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки положеннями вказаної норми регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами недоговірних зобов'язань.

Проте, колегія суддів не погоджується вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2011 року, яка набрала законної сили 11 серпня 2011 року, у справі № 2а-406/11 адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя (Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя) про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволено частково.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_3 пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 04 липня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На виконання постанови суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та нарахована доплата у розмірі 61 532,90 грн.

На момент звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом вказані кошти їй не виплачені.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 12 серпня 2011 року по 16 вересня 2016 року за невиконання грошового зобов'язання, а саме грошових коштів, нарахованих на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2011 року.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією ОСОБА_5 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Така правова позиція викладена і у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Судом встановлено, що згідно з листом відповідача від 28 лютого 2013 року на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя був проведений перерахунок пенсії позивача за період з 04 липня 2010 року по 22 липня 2011 року та на березень 2013 року нараховано 61 532,90 грн. Проте, вказане грошове зобов'язання відповідач не виконав та не виплатив позивачу зазначену суму грошових коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув та не врахував, що відповідач порушив грошове зобов'язання, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно розрахунку 3 % річних нарахованих на суму заборгованості 61 532 грн. 90 коп. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов'язання (з 12.08.2011 року по 16.09.2016 року), інфляційні втрати за вказаний період становлять 53 353,96 грн. (114 886,86 грн. 61 532,90 грн.), з яких 114 886,86 грн. проіндексована сума боргу у гривнях України та 61 532,90 грн. - сума заборгованості після перерахунку за рішенням суду у гривнях України.

Розрахунок 3% річних становить 61 532,90 грн.*3%*1863:365:100%=9 422,12 грн., з яких 61 532,90 грн. - сума заборгованості після перерахунку за рішенням суду у гривнях України та 1 863 грн. загальна кількість днів прострочення виконання зобовязання.

З огляду на зазначене, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати та 3% річних за період з 12.08.2011 року по 16.09.2016 року разом становлять 62 776 грн. 08 коп. ( 53 353,96 грн.+9 422,12 грн.).

З огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох процентів річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі. При зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_3 на підставі пр..10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору була звільнена, тому з Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн. та судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 661,44 грн., а всього 1 818 грн. 96 коп. в дохід держави.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, про індексацію грошового зобовязання та сплату трьох процентів річних задовольнити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя (ЄРПОУ: 20508433) на користь ОСОБА_3 нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 12.08.2011 року по 16.09.2016 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2011 року у загальному розмірі 62 776 грн. 08 коп.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя (ЄРПОУ: 20508433) судовий збір в розмірі 1 818 грн. 96 коп. в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: