Справа № 344/8414/18
Провадження № 22-ц/4808/303/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради, подану представником ОСОБА_1, на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2018 року, повний текст якого виготовлено 20 грудня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради, управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Івано-Франківської міської ради №475 від 23 листопада 2006 року йому як підприємцю надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва станції технічного обслуговування автомобілів на розі вул. ОСОБА_3 Набережної ім. В.Стефаника в м. Івано-Франківську, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста. На виконання архітектурно-планувального завдання №2 від 11 січня 2007 року ним виготовлено проектну документацію та складено схему генплану станції технічного обслуговування автомобілів, яка погоджена відповідними службами. У 2010 році між ним та Івано-Франківською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,16 га, цільове призначення для будівництва СТО. В подальшому 1 травня 2016 року між ним та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради укладено договір №91 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Відповідно до всіх дозвільних документів ним до травня 2016 року збудовано СТО, проведено технічну інвентаризацію, виготовлено технічний паспорт та складено акт готовності обєкта до експлуатації. 13 квітня 2018 року він звернувся до Івано-Франківської міської ради Центру надання адміністративних послуг із заявою про видачу сертифіката відповідності закінченого обєкту Станції технічного обслуговування автомобілів. Проте у видачі сертифіката йому відмовлено, оскільки в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутній документ, що дає право на виконання будівельних робіт. Посилаючись на вказані обставини, здійснення будівництва СТО без будь-яких порушень, просив на підставі ст. ст. 328, 331, 392 ЦК України визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - Станцію технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 595,9 кв.м, що знаходиться в м. Івано-Франківську на розі вул. ОСОБА_3 Набережної ім. В.Стефаника.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення - Станцію технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 595,9 кв.м, що знаходиться в м.Івано-Франківську на розі вул. ОСОБА_3 Набережної ім. В.Стефаника.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будівництво станції технічного обслуговування автомобілів закінчено у червні 2016 року без будь-яких зауважень, приписів, рішень, протоколів чи інших документів контролюючих органів, які б засвідчували порушення при будівництві СТО, що відповідно дає підстави для визнання за позивачем права власності на це нерухоме майно.

В апеляційній скарзі Івано-Франківська міська рада посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Разом з тим, на час розгляду справи ОСОБА_2 не був і не є власником спірного майна. А отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно згідно ст. 392 ЦК України. Окрім того, відповідно до ст. 331 ЦК України до виникнення права власності на новостворене нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Також зазначає, що будівництво станції технічного обслуговування автомобілів проводилось з порушенням норм містобудівного законодавства, оскільки декларація про початок виконання будівельних робіт була видана на підставі нечинного архітектурно-планувального завдання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що скарга є необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення прийнято з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права. Ним вживалися всі можливі дії передбачені чинним законодавством щодо реєстрації новоствореного нерухомого майна. Проте апелянтом створені для нього такі умови, які унеможливлюють самостійно зареєструвати нерухоме майно.

Також вказує, що відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1999 року №2328, в редакції чинній на день затвердження містобудівних умов, архітектурно-планувальне завдання та технічні умови діють протягом нормативного терміну проектування і будівництва обєкта архітектури, але в будь-якому випадку не менше двох років з дати видачі вихідних даних. Після закінчення терміну дії архітектурно-планувальне завдання підлягає перереєстрації та продовженню в місцевому органі містобудування та архітектури, який його видав, а технічні умови - в організаціях, які їх видали. Дія наданих архітектурно-планувального завдання та технічних умов не може бути зупинена в звязку з початком розроблення або коригування містобудівної документації, місцевих правил забудови тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу (письмові пояснення) Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підтримує апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради. Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 19 грудня 2018 року скасувати.

При цьому вказує, що судом першої інстанції не враховано, що згідно вимог закону право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності. Разом з тим, станція технічного обслуговування автомобілів не прийнята в експлуатацію. Управлінням прийнято рішення про відмову у видачі сертифіката, оскільки в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутній вказаний позивачем у акті готовності обєкта до експлуатації документ, що дає право на виконання будівельних робіт.

В засіданні апеляційного суду представник Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 та представник управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_4 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23 листопада 2006 року №475 підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва станції технічного обслуговування автомобілів на розі вул. ОСОБА_3 -Набережної ім. В.Стефаника, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста (а.с.10).

На підставі цього рішення на замовлення підприємця ОСОБА_2 проектною організацією НТМ «Архітрав» 11 січня 2007 року виготовлено архітектурно-планувальне завдання №2 на розробку проекту станції технічного обслуговування автомобілів, яке тоді ж затверджено начальником управління архітектури і містобудування виконавчого комітету міської ради (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання цього архітектурно-планувального завдання було виготовлено проектну документацію та складено схему генплану станції технічного обслуговування автомобілів, яка погоджена головним архітектором міста Івано-Франківська, управлінням газового господарства, ВАТ «Прикарпаттяобленерго» при умові укладення договору сервітуту (а.с.12-14). Відповідно 3 травня 2007 року між ВАТ «Прикарпаттяобленерго» та позивачем укладено договір про земельний сервітут №2007/843 (а.с.15).

В подальшому 18 березня 2010 року між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1600 га для будівництва спірного нежитлового приміщеня. До вказаного договору 20 січня 2017 року укладено додаткову угоду (а.с.21).

Як підтверджено матеріалами справи позивачем подано до інспекції Держархбудконтролю в Івано-Франківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована 1 листопада 2012 року №ІФ6 (а.с.22-23).

1 вересня 2016 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ФОП ОСОБА_2 (замовник) укладено договір №91 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Згідно умов договору замовник, що здійснює будівництво станції технічного обслуговування автомобілів на вул. ОСОБА_3 Набережна ім. В. Стефаника в порядку та на умовах, визначених договором бере участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. Попередній розмір пайового внеску складає 238 323,47 грн (а.с.24).

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 сплачено кошти розмірі 47 664,69 грн, що підтверджується квитанцією від 20 вересня 2016 року (а.с.25).

Зясовано, що 17 червня 2016 року ТОВ «Західбудексперт» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок «Станція технічного обслуговування автомобілів» по вул. ОСОБА_3 Набережна ім. Стефаника в м. Івано-Франківську (а.с.26- 29). Цього ж дня складено акт готовності об'єкта до експлуатації (а.с.30-31).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 12 липня 2016 року та службової записки головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів містобудування та архітектури №1816/10009/1.12./2016 року від 5 серпня 2016 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт «Станція технічного обслуговування автомобілів» від 1 листопада 2012 року №ІФ 6, поданої замовником ОСОБА_2, та на підставі ч. 7 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 24 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» головним інспектором будівельного нагляду сектору по роботі з дозвільними документами ОСОБА_6 9 серпня 2016 року прийнято рішення №52 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт: «Станція технічного обслуговування автомобілів, м. Івано-Франківськ, вул. Романа Левицького - Набережної ім.В.Стефаника» від 01.11.2012 р. під № ІФ 6». Про що листом від 10 серпня 2016 року №1009/1.13/694вих Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано- Франківській області повідомлено позивача. Також проінформовано, що згідно чинного законодавства він має право повторно подати декларацію (а.с.32, 33).

Встановлено, що після цього ОСОБА_2 неодноразово подавав до управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради декларацію про початок виконання будівельних робіт. Проте, такі були повернуті на доопрацювання для внесення відповідної інформації (а.с.70-73, 74-75, 76-79, 80).

13 квітня 2018 року позивач звернувся із заявою до Івано-Франківської міської ради Центру надання адміністративних послуг про видачу сертифіката відповідності закінченого будівництвом обєкту. 25 квітня 2018 року Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської області відмовлено у видачі сертифікату у звязку із відсутністю в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутній документ, що дає право на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією держархбудконтролю в Івано-Франківській області від 1 листопада 2012 року за №ІФ6 (а.с.35,36).

Також 19 квітня 2018 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_7 укладено договір № 33 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. За цим договором замовник, що здійснює будівництво станції технічного обслуговування автомобілів на вул. ОСОБА_3 Набережна ім. В. Стефаника в порядку та на умовах, визначених договором бере участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. Розмір пайової участі становить 336 415,35 грн (а.с. 86, 87).

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами ст. ст. 177-179, 182 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями ст.18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об'єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

У справі, що переглядається, позивачем не надано доказів введення спірного будинку до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

В силу приписів ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, місцевий суд зазначених вимог закону та обставин справи не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на об'єкт незавершеного будівництва, оскільки нормами статей 328, 392 ЦК України не передбачено визнання права власності на новостворений об'єкт за рішенням суду.

Зважаючи на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин не вбачається підстав для врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду (на які посилався позивач і його представник), оскільки вони не стосуються подібних правовідносин.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зокрема, з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені Івано-Франківською міською радою судові витрати - судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради, подану представником ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Івано-Франківської міської ради (місце знаходження: м.Івано-Франківськ, вул. М.Грушевського,21, ідентифікаційний код 33644700) 1 057,20 грн судових витрат, понесених у звязку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_8

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2019 року.