ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/16/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 307000000 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

за участю секретаря Торопенко Н. М. , Винник І. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа - ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року, постановленого під головуванням судді Позарецької С.М. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси 14.07.2011 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд в 2011 році з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказував, що він є спадкоємцем першої черги за законом і має право на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його дочки ОСОБА_5 , померлої згідно даних свідоцтво про смерть від 24 вересня 2008 року, серія НОМЕР_1 , у відповідності до частини 2 статті 1223 та статті 1261 ЦК України. Окрім нього, у першу чергу право на спадкування мають чоловік дочки, ОСОБА_3 , та її мати ОСОБА_2 , які подали заяви про прийняття спадщини (спадкова справа № 1137/08 відкрита у другій Черкаській державній нотаріальній конторі), але їхні права на спадщину до цього часу не оформлені.

Позивач ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 1272 ЦК України звернувся до спадкоємців, які прийняли спадщину, з проханням надати йому письмову згоду на прийняття ним спадщини, як спадкоємця, який пропустив шестимісячний строк, визначений законом для прийняття спадщини. ОСОБА_2 відмовилась надати згоду.

Позивач вказує, що за життя ОСОБА_5 , на підставі договору дарування, отримала у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який він має право також успадкувати разом з іншими спадкоємцями 1 черги. На даний момент він одинокий і мешкає в гуртожитку, власного житла не має. Єдиним сенсом його існування залишилась його онучка. Має бажання проживати разом з нею та її батьком, чоловіком його померлої дочки і вони проти цього не заперечують. Він працює інженером-будівельником в товаристві з обмеженою відповідальністю «Євробуд». Згідно своїх посадових обов`язків його робота має роз`їзний (пересувний) характер з ненормованим робочим днем та пов`язана з постійними робочими відрядженнями.

Заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 не подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини у встановлений строк з поважної причини, внаслідок постійного перебування у робочих відрядженнях. У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 просив суд визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року позов задоволено.

Визнано причину пропуску строку на прийняття спадщини поважною. Визначено ОСОБА_1 двохмісячний термін для звернення із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , яка не приймала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 вказує, що з даним рішенням суду першої інстанції не погоджується, оскільки вважає його необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник посилається у скарзі, що відповідно до ст. 1268 ЦК України ( в редакції, що діяла на час прийняття спадщини), вказано, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2 4 ст. 1273 ЦК України. Тому з урахуванням зазначеної норми, вважає ОСОБА_4 , яка була малолітньою на момент смерті спадкодавця, не розуміла і не знала, яким чином мають діяти її законний представник, інші спадкоємці 1 черги, вона не мала можливості захистити свої законні спадкові права та інтереси. Батько скаржника ОСОБА_4 ОСОБА_3 , як її законний представник до повноліття, не прийняв мір для захисту її права на частину у спадщині після смерті матері.

ОСОБА_4 вказує, що не знала про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 , оскільки згідно рішення суду відповідачем ОСОБА_4 позивач не зазначив.

Скаржник також посилається, що рішенням суду від 14 липня 2011 року районний суд вирішив питання про права ОСОБА_4 як спадкоємця після смерті матері, внаслідок чого частка у спадщині, на яку особа, що подає апеляційну скаргу, як спадкоємець за законом має право, зменшилася із 1/3 частини до 1/ 4 частини.

ОСОБА_4 вважає, що в порушення положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», суд першої інстанції не витребував матеріали спадкової справи, яка була заведена після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановив реальне коло спадкоємців і не залучив неповнолітню дочку померлої - ОСОБА_4 як спадкоємицю першої черги до участі у розгляді справи щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Вона вказує, що оскаржуване рішення, судом побудоване на тому, що оскільки відповідач визнала позов, то суд на підставі ч. 4 ст. 130 ЦПК України розглянув справу у попередньому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги, та визначив додатковий строк для прийняття спадщини. Скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції, який, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позивач не звернувся до нотаріальної контори протягом 6 місяців після смерті дочки через свій психологічний та емоційний стан, і позивач перебував тривалий час у відрядженнях. Суд, враховуючи дані причини пропуску строку поважними, вважав за можливе продовжити позивачу строк на прийняття спадщини. На думку скаржника ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 не навів жодної з причин, які б дійсно були поважними і перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини протягом відведених законом 6 місяців з дня відкриття спадщини, оскільки робота, що пов`язана з відрядженнями не може бути визнана поважною причиною для поновлення строку, вважає скаржник.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

26 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Апеляційного суду Черкаської області Василенко Л. І. та членів в колегії суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 листопада 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини була залишена без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини повернуто до Придніпровського районного суду м. Черкаси для відновлення знищеного провадження у цивільній справі № 2-2371/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини протягом 30 днів.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим суду була передана для розгляду вказана цивільна справа.

15 серпня 2019 року до Черкаського апеляційного суду надійшли матеріали частково відновленої цивільної справи з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Нерушак Л.В. та членів в колегії суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року дану справу прийнято до провадження судді Нерушак Л. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року справу призначено до розгляду на 19 вересня 2019 року на 10 год. 00 хв.

Як вбачається із наявних матеріалів справи суд апеляційної інстанції, отримавши 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, при відсутності матеріалів справи № 2-2371/ 11, яка була знищена за терміном зберігання 5 років, звернувся до суду першої інстанції, для вирішення питання відновлення вищевказаної судової справи, так як після надходження апеляційної скарги ОСОБА_4 районний суд не вирішив питання про відновлення судового провадження.

Апеляційний суд звернув увагу районного суду, що у зв`язку із відсутністю матеріалів справи, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_4 , оскільки для розгляду апеляційної скарги необхідні оригінал рішення суду першої інстанції та матеріали справи, на які суд посилався у рішенні, при ухваленні рішення по оскаржуваній справі.

Із матеріалів справи, які надійшли до суду апеляційної інстанції, вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2019 року частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-2371/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини ( а. с. 153 155).

Суд першої інстанції вважає встановленими та відновленими зміст наступних документів: оригінал рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2011 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Визначено ОСОБА_1 двохмісячний термін для звернення із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Вказане судове рішення набрало законної сили 25.07.2011 року (а.с.38).

Довідки від 18.04.2011 року № 465/04 директора ТОВ «БК «Євробуд» ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 326 від 31.10.2007 року працює в ТОВ «Будівельна компанія «Євробуд» з 01.11.2007 року по даний час на посаді інженера-будівельника і згідно його посадових обов`язків, його робота має роз`їздний (пересувний) характер з ненормованим робочим днем. ОСОБА_1 постійно направляється для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт на об`єктах, що розміщені на території Черкаської області. Довідка дана для пред`явлення за місцем вимоги (а.с.139).

Довідки від 02.12.2008 року № 170/13-03-37, виданої відділом РАЦСу по Соснівському району м. Черкаси ЧМУЮ ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 401 від 22.03.1977 р.) в місті Черкаси, Україна, і її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.138, 78) .

Свідоцтва про укладення шлюбу (серія НОМЕР_2 ), виданого виконкомом Радиванівської сільської ради народних депутатів Кам`янського району Черкаської області, Україна про те, що між ОСОБА_3 , 1969 року народження та ОСОБА_7 , 1977 року народження (після одруження прізвище ОСОБА_8 ), про що 15.10.1994 року зроблено актовий запис № 9 (а.с.137).

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції від 19 липня 2019 року, то судом вказано, що повністю відновити втрачене судове провадження не виявилось можливим.

Отже, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за вказаних обставин, перевірити доводи апеляційної скарги відповідно до вимог процесуального закону, у зв`язку із частково відновленим судовим провадженням у справі, за відсутності всіх матеріалів справи в повному обсязі, позовної заяви, доказів наданих сторонами, протоколу судового засідання чи журналу судового засідання, відсутності технічного запису судового засідання, так як матеріали справи знищені за терміном зберігання, є не можливим, з підстав відсутності матеріалів справи, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити в повному обсязі всі докази, надані сторонами, та дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні вимог скаржника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, відповідача, третьої особи та його представника, скаржника та її представника, які з`явилися в судове засідання , вивчивши та обговоривши частково відновлене судове провадження матеріалів справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що за вказаних обставин, визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки інші спадкоємці першої черги не заперечують проти прийняття спадщини позивачем, то суд вважав поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, пославшись, що позивач не звернувся до нотаріальної контори протягом шести місяців через свій психологічний та емоційний стан, та вказав, що позивач тривалий час перебував у відрядженнях, тому суд вважав можливим продовжити позивачу строк для прийняття спадщини протягом двох місяців.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, враховуючи обставини справи, що на час подання апеляційної скарги за терміном зберігання знищені матеріали даної цивільної справи, приймаючи до уваги наявні матеріали спадкової справи, які були витребувані судом першої інстанції, та досліджені судом під час вирішення питання щодо відновлення знищеної справи за терміном зберігання.

Також суд апеляційної інстанції, який, не маючи матеріалів справи в повному обсязі, для перевірки показів сторін у справі та пояснень скаржника, наданих доказів, вважав за необхідне особисто перевірити матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були витребувані судом, виходячи із необхідності перевірки доводів сторін та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 14 липня 2011 року судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дочка позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, має право на спадщину після смерті дочки у відповідності до ч. 2 ст. 1223 та ст. 1261 ЦК України.

Судом встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають : чоловік дочки - ОСОБА_9 та її мати ОСОБА_2 , які подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (спадкова справа № 1137/08 відкрита у другій Черкаській державній нотаріальній конторі), але їхні права на спадщину до цього часу не оформлені.

При цьому, слід зазначити, що із матеріалів спадкової справи вбачається, що ні батько скаржниці ОСОБА_4 , яка на той час була неповнолітня, та її законні права саме батько повинен був захищати та представляти, ні її бабуся ОСОБА_2 не вказували у заяві, поданій нотаріусу про прийняття спадщини, що є інші спадкоємці першої черги, а саме : позивач ОСОБА_1 батько померлої особи та неповнолітня дочка померлої - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, із матеріалів спадкової справи вбачається, що станом на день звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в 2011 році, спадщину прийняли лише два спадкоємці за законом ОСОБА_2 мати померлої, та чоловік померлої ОСОБА_3 .

За таких обставин, посилання скаржника в апеляційній скарзі, що її також позивач повинен вказати відповідачем у даній справі, як спадкоємця 1 черги є необґрунтованими, оскільки із матеріалів спадкової справи не вбачається, що інші спадкоємці вказували ОСОБА_4 як спадкоємицю першої черги на час подання ними заяви про прийняття спадщини. При цьому, її батько, який повинен був подати таку заяву нотаріусу в інтересах неповнолітньої дитини, будучи її опікуном та законним представником до повноліття, подав лише заяву про прийняття ним спадщини після смерті дружини. Тому станом на час розгляду справи судом та прийняття рішення судом першої інстанції 14 липня 2011 року даних про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив в судовому засіданні , що саме чоловік його померлої дочки ОСОБА_3 , попросив позивача подати заяву в суд, щоб надали додатковий строк для прийняття спадщини, йому як спадкоємцю 1 черги за законом, оскільки на липень 2011 року свідоцтва про спадщину за законом спадкоємці, які подали заяву до нотаріальної контори, не отримали, хоча пройшло більше двох років з часу, коли спадкоємці мали право на оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва. Як пояснив позивач ОСОБА_1 на запитання колегії суддів, що саме ОСОБА_10 ініціював дане питання про прийняття ним спадщини та подання заяви нотаріусу, щоб таким чином, зменшити частку у спадковому майні для ОСОБА_2 - матері померлої дочки, так як ОСОБА_3 хотів отримати у спадок більшу частину спадкового майна після смерті дружини, а з врахуванням частки позивача ОСОБА_1 , частки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суттєво збільшувалась, оскільки, об`єднавшись втрьох вони мали б три частини спадкового майна, а відповідач ОСОБА_2 лише одну частку в розмірі 1/ 4 частини. ОСОБА_3 не заперечував проти прийняття спадщини ОСОБА_1 , тому погоджувався на прийняття спадщини батьком його померлої дружини, що вбачається із змісту рішення суду першої інстанції, в якому вказано, що третя особа ОСОБА_3 не заперечував проти надання позивачу двохмісячного терміну для подання заяви.

Апеляційний суд за відсутності матеріалів справи в повному обсязі позбавлений можливості перевірити, чому саме ОСОБА_3 в даній справі вказаний як третя особа, оскільки він є спадкоємцем першої черги, та мав бути відповідачем у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що в рішенні суду вказано, що справу розглянуто в попередньому судовому засіданні, так як відповідач та третя особа визнали позовні вимоги в даному засіданні, і не заперечували, щоб позивач був включений в коло спадкоємців за законом, та мав право подати заяву про прийняття спадщини, тому суд, враховуючи позицію інших спадкоємців, яка відповідає вимогам закону ч. 2 ст. 1272 ЦК України, і задовольнив вимоги про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в 2011 році відмовилась надавати згоду, щоб позивач подав заяву про прийняття спадщину згідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України нотаріусу, тому позивач звернувся до спадкоємців, які прийняли спадщину, щоб в судовому порядку вирішити питання щодо його прав на спадкування, пославшись на норми ч.3 ст. 1272 ЦК України.

В рішенні суду першої інстанції вказано, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти того, щоб задовольнити вимоги позивача, та надати йому право подати заяву про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтями 1220, 1222, 1270 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 2 ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто за змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини, зазначаючи в подальшому про свій важкий психологічний стан через смерть спадкодавця, загострення хвороб, неможливість відвідати нотаріальну контору в іншому по відношенні до місця проживання населеному пункті, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Проте, як вказувалось раніше в постанові суду апеляційної інстанції, що термін зберігання даної справи встановлений 5 років, тому матеріали справи були знищені і зберігається лише оригінал рішення суду від 14 липня 2011 року, що підтверджується даними акту від 06 листопада 2015 року № 3 «Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, що не підлягають зберіганню» ( а.с.76-77) , в якому під номером 1315 значиться вказана справа № 2-2371 /11.

Як вбачається із наявних матеріалів частково відновленого провадження, що скаржник ОСОБА_4 звернулась в апеляційний суд із скаргою 26.11. 2018 року, тобто через три роки після знищення вказаної цивільної справи, і на час звернення з апеляційної скаргою їй виповнилось повних 19 років, оскільки скаржник народилася 09. 06. 1999 року, а про судові спори щодо спадкового майна, їй та її батькові ОСОБА_3 , з яким вона проживала до повноліття, було достовірно відомо, що підтверджується сторонами, оскільки у провадженні суду перебувають справи щодо поділу спадкового майна між спадкоємцями.

Тому, враховуючи всі вище вказані обставини справи, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги, поданої у листопаді 2018 року, якою оскаржується рішення суду першої інстанції, яке набрало чинності 25 липня 2011 року, не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду, оскільки скаржник ОСОБА_4 також є спадкоємцем 1 черги, і має право на отримання частки у спадщині на рівні з іншими спадкоємцями за законом. Свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса спадкоємці не отримали на даний час, оскільки між ними існує спір щодо спадкового майна та його часток, тому тривають судові тяжби на протязі 2014- 2019 років між спадкоємцями.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що скаржник ОСОБА_4 не знала про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сторони підтвердили в судовому засіданні, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, а зустрічний позов ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 було подано до суду у жовтні 2015 року. Вказані обставини підтверджують обізнаність сторін про прийняті рішення, коло спадкоємців, які мають право на отримання спадщини, оскільки між ними триває спір до даного часу про поділ спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду 26.11. 2018 року ОСОБА_4 є домаганням перегляду рішення суду першої інстанції з метою повторного слухання та постановлення нового судового рішення, яке потрібне скаржнику для вирішення вимог її зустрічного позову, який розглядається судами з 2015 року по даний час.

Колегія суддів апеляційного суду, посилаючись на практику Європейського Суду, вважає за необхідне звернути увагу, що у справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи «Салов проти України», п. 93 «Проценко проти України», п. 26). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії, п. 38).

Було зазначено, що застосування скаржником спроби оскарження остаточного та обов`язкового рішення суду з причин процесуального характеру без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип «res judicata» (тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення) не можуть вважатися причинами фундаментального характеру.

Наголошено, що відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що на дату прийняття судом рішення скаржнику ОСОБА_4 та її батькові ОСОБА_3 , який приймав участь у розгляді справи як третя особа, але не заперечував, що він не залучений в якості відповідача, повинен був діяти в її інтересах, захищати права та законні інтереси своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , так як, будучи батьком, є її законним опікуном та представником до повноліття, та йому було достовірно відомо про поданий позов ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який ним був ініційований, щоб вирішити питання збільшення частки у спадковому майні, на їх користь.

Вказані обставини підтверджуються і тим, що в матеріалах справи, міститься постанова про нотаріальну відмову від 20 листопада 2014 року, видана нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори О.А. Демиденко у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна померлій.

Як пояснив позивач ОСОБА_1 після подання ним заяви в 2011 році нотаріусу про прийняття спадщини, він до даного часу не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на свою частку, оскільки ОСОБА_3 не надає правовстановлюючих документів на спадкове майно, що змусило його звернутися до суду з позовом у грудні 2014 року до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на частку у спадковому майна, а тому між ними триває судовий спір щодо спадкового майна з 2014 року.

Також слід звернути увагу, що саме позивач ОСОБА_1 , на підставі рішення суду, яким йому було визначено строк для подання заяви про прийняття спадщини, подаючи нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті дочки ОСОБА_5 , вказав всіх спадкоємців 1 черги, в тому числі і свою онуку ОСОБА_4 , яка на той час була неповнолітня, оскільки інші спадкоємці у своїх заявах не вказували всіх спадкоємців 1 черги, хто має право на спадщину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону, враховуючи всі вказані вище обставини справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що за встановлених судом обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375 , 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2011 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів , з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В. О.