Справа № 227/1950/18 р.
Номер провадження № 2/240/29/19 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Щербак Ю.В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банка ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2007 року у розмірі 33219,26 грн., станом на 28 лютого 2018 року, мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов'язань з повернення кредиту та просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн.

8 листопада 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 133,159).

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України (а.с.125,132,156 ).

Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.

Згідно рішення Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519, було змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочене - АТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» .

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що складається із підписаної відповідачем заяви, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Так, ОСОБА_1 отримав кредитку «Універсальну» з встановленим кредитним лімітом та базовою процентною ставкою за кредитом - 36 % на рік ( 3% на місяць) на залишок заборгованості. ( а.с. 110,111).

З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2007 року відповідач отримав дві кредитні картки № 910433 зі строком дії з 3 вересня 2007 року до 09/15 та № 376201 зі строком дії з 10 січня 2012 року до 11/15 .

Останній платіж в погашення кредиту відповідачем здійснено у грудні 2014 року .

За розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем, станом на 28 лютого 2018року, заборгованість відповідача складала 33219,26 грн., а саме:

- 1909,29 грн. заборгованість за кредитом,

- 29051,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

- 200 грн. заборгованість за пенею та комісією,

- штрафів- 500,00 грн. (фіксована частина), 1558,06 грн. (процентна складова).

Розглядаючи позов, судом враховано, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

За договором, у межах строку кредитування: з 26 вересня 2007 року до 30 листопада 2015 року відповідач мав повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами . Починаючи з 30 листопада 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем , повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Отже, банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом по 30 листопада 2015 року, тобто, у межах погодженого сторонами строку кредитування та в межах строку дії кредитної картки.

Позивач звернувся до суду 29 травня 2018 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується вона лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення ( ст. 267 ЦК України). Відповідач, будучи повідомленим про день розгляду справи, заяву про застосування строку позовної давності не надав.

Щодо зміни кредитного ліміту, згідно п.п.3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає згоду, що банк в будь-який момент може змінити(зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Під час дії строку кредитування, банком було змінено кредитний ліміт з 1000 грн. до 1910 грн.(а.с.109).

Позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання (п. 6.5. Умов).

Згідно п. 6.6. Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, боржник зобовязаний, на вимогу банку, повернути кредит оплатити винагороду банку.

Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України ,в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

За витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що доданий до анкети-заяви , базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості (36 % річних). Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не підписані відповідачем. Заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов'язань у підвищеному розмірі. ( а.с.110,111, 112-117).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Розміщення на сайті банківської установи інформації про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом не є належним повідомленням боржника про зміну відсоткової ставки у розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані за період з 26 вересня 2007 року по 31 грудня 2012 року у розмірі 36 % ,що обумовлено договором між сторонами. З 1січня 2013 року по 31 серпня 2014 року позивачем застосовано ставку 30 %, річних і з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8 %, що менше від обумовленої договором процентної ставки.

За цей період позивачем нараховано 1304,46грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яку він просить стягнути.

З 1 квітня 2015 року позивачем застосовано ставку 43,2 %, річних , що більше від обумовленої договором процентної ставки.

Згідно п. 5.5. розділу 5 «Порядок нарахування та спати відсотків» Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 днів на рік.

Відповідно до п. 5.5.1 Умов, за несвоєчасне виконання боргових обов`язків держатель карти сплачує відсотки по завищеній відсотковій ставки або додаткову комісію.

Проценти за користування кредитом нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти з дня списання суми з карткового рахунку(п.5.5.2.).

Відповідно до п. 5.8. Умов,процентна ставка по кредиту місяця, наступного за звітним

вказується банком у щомісячній виписці по картковому рахунку за звітний місяць.

Втім, за висновками, що містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору.

Отже, зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні, тому розрахунок за період з 1 квітня по 30 листопада 2015 року необхідно проводити виходячи із обумовленої договором ставки 36 % за таким розрахунком: 1909,29 грн. ( заборгованість за кредитом) х 36 % : 360 днів х 244 дні = 465,87 грн.;

Сума загальної заборгованісті за процентами по кредиту становить 1304,46 + 465,87= 1770,33 грн., яка підлягала стягненню з відповідача на користь банку.

Щодо позовних вимог в іншій частині позову , суд виходить з такого.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Відповідно до п. 8.6 Умов , при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості.

Однак, до виниклих правовідносин щодо стягнення нарахованої пені та штрафів застосовуються положення ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де здійснювалася антитерористична операція.

Штрафні санкції, що нараховані відповідачу відповідно до п. 8.6. Умов за порушення умов договору, були здійснені позивачем під час звернення до суду у серпні 2018 року ( іншої інформації в розрахунку не зазначено). Оскільки відповідач є громадянином України, який зареєстрований та проживає в населеному пункті, де здійснювалася антитерористична операція, відповідно до Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року та на виконання ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування йому штрафних санкцій в цей період заборонено. Отже, позовні вимоги в частині нарахування суми штрафів задоволенню не підлягають .

В частині позову про нарахування пені, суд враховує таке.

Довідкою про умови кредитування передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості із розрахунку :

-1 % від суми заборгованості з,але не менше 10 грн./ 2$ в місяць (а.с.111).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність у строк 1 рік, яка не може бути збільшена за домовленістю сторін. але застосовується вона лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення ( ст. 267 ЦК України).

Пеня нарахована позивачем з 31 січня 2018 року. Станом на 28 лютого 2018 року сума заборгованості за пенею становить 200 грн. З огляду на те, що з 14 квітня 2014 року забороняється нарахування пені, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2007 року станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 3679,62 грн., яка складається з :

- 1909,29 грн. - заборгованість за кредитом;

- 1770,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов банку задоволено на 11,07 % (3679,62 х 100 : 33219,26), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 195,05грн. (1762 х 11,07%).

Керуючись ст. ст. 12,81,141,263-264, 280-282 ЦПК України, ст.ст.1048, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційного банка ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, станом на 28 лютого 2018 року, в розмірі 3679 ( три тисячі шістсот сімдесят девять ) гривні 62 копійок , яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1909,29 грн., процентами за користування кредитом в сумі 1770,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 195(сто девяносто пять ) гривень 05 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Повний текст рішення складено 20 березня 2019 року.

Суддя Ю.В. Щербак