РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 селищна рада Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю,суд,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1С, спільно з сином ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №231, виданого ОСОБА_4 селищною радою 04 вересня 2007 року. Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано. У 2011 році ОСОБА_3 забрав всі належні йому речі і покинув місце постійної реєстрації, не знявшись з реєстраційного обліку. ОСОБА_5 про не проживання за місцем реєстрації від 26 листопада 2018 року, складеного комісією ОСОБА_4 селищної ради, в присутності свідків-сусідів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідач з 2011 року по теперішній час жодного разу не з'являвся за місцем реєстрації та місце його знаходження не відоме. Тому, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №183 в будинку №9 по вул. Сухоіванівська в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року відкрито провадження у цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 селищна рада Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявилися, надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позов просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано.

Представник третьої особи ОСОБА_4 селищної ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, справу просить розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

ОСОБА_5 зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1С, спільно з сином ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №231, виданого ОСОБА_4 селищною радою 04 вересня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано. У 2011 році ОСОБА_3 забрав всі належні йому речі і покинув місце постійної реєстрації, не знявшись з реєстраційного обліку.

ОСОБА_5 про не проживання за місцем реєстрації від 26 листопада 2018 року, складеного комісією ОСОБА_4 селищної ради, в присутності свідків-сусідів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідач з 2011 року по теперішній час жодного разу не з'являвся за місцем реєстрації та місце його знаходження не відоме.

Перешкод щодо користування житловою площею в будинку позивач не чинить. Відповідач не бере участі в утриманні житла, сплаті за комунальні послуги, добровільно покинув зареєстроване місце свого проживання.

Реєстрація Відповідача за вказаною адресою порушує права Позивачів, бо останні змушені самостійно сплачувати за житлово-комунальні послуги, що ставить їх в скрутне матеральне становище.

Самостійно Відповідач з реєстрації за вказаною адресою не знімається.

Відповідач фактично втратив своє право на проживання у належному позивачам на праві приватної власності житлі.

Позивачі, як власники квартири, мають право відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 та визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №183 в будинку №9 по вул. Сухоіванівська в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити:

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №183 в будинку №9 по вул. Сухоіванівська в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області

Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик