У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 13 серпня 2015 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США на строк до 13 серпня 2016 року На теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики. У зв'язку з чим позивач просить про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики від 13 серпня 2015 року станом на 12 вересня 2018 року у розмірі 84 286,84 грн., три проценти річних за період з 13 серпня 2016 року по 12 вересня 2017 року у розмірі 5 265,04 грн. та витрати по сплаті судового збору.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та кошти, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність на час розгляду справи будь-якого майна на праві власності відповідачу, а також відомості про відкриті рахунки на ім'я ОСОБА_2.

Оскільки для забезпечення позову про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони відчуження у будь-який спосіб належного відповідачам рухомого та нерухомого майна, у тому числі майнових прав необхідно з'ясовувати належність майна відповідачу та відповідність виду забезпечення позову обсягу позовних вимог, суд вважає неможливим задовольнити заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Н.Є.Арапіна