Справа № 500/6938/17
Провадження № 2/727/154/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан В.М.

при секретарі: Алієв А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, змінивши в жовтні 2018 року предмет позову, про стягнення коштів до відповідача ОСОБА_3, посилаючись на те, що в кінці листопада 2017 року він домовився з відповідачем ОСОБА_3 про купівлю у нього 164 ящиків шоколаду на суму 39362,20 грн.

Вказує, що вранці 20.11.2017 року він, перевіривши доставку товару у відділенні ТОВ «Делівері», оплатив замовлений ним товар (шоколад) в сумі 39362,20 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок НОМЕР_6, який належить ОСОБА_3

Позивач стверджує, що повернувшись у відділення ТОВ «Делівері» за товаром йому повідомили, що відповідач надіслав листа, відповідно до якого вказаний товар необхідно направити до м. Кропивницький на ім'я ОСОБА_5, тим самим позбавив його можливості отримати оплачений ним товар, чим порушив умови договору.

Зазначає, що він відразу звернувся до поліції, де розпочате досудове розслідування №0003277, внесене 21.11.2017 року до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України.

Стверджує, що по даний час він не отримав ні товар, ні грошові кошти, які були перераховані відповідачу.

На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 39362,20 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2017 року - відкрито провадження в даній цивільній справі.

31.01.2018 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання відповідача та передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності до Шевченківського районного суду м.Чернівці, яка надійшла до суду 19.06.2018 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник позивача доповнив, що в 2017 року через переписку на сайті позивач з відповідачем домовились про купівлю шоколаду, однак товар позивачу виданий не був. Позивач доповнив, що на той час він не був приватним підприємцем, а працював у ПП «ОСОБА_6.». При купівлі шоколаду він діяв в інтересах ПП «ОСОБА_6.», однак грошові кошти він переказував на картку свої, тому що директора не було в місті. Він особисто не телефонував відповідачу, оскільки переговори з ОСОБА_3 вела ОСОБА_6 ОСОБА_6 сказала йому перерахувати кошти в сумі 39362,20 грн. Перший раз відповідач ОСОБА_3 надав номер не своєї картки. Вони написали ОСОБА_3, що не будуть переказувати кошти на чужу картку. Через два дні ОСОБА_3 надав номер іншої картки АТ «Ощадбанк», де прізвище співпало. Він перерахував кошти в сумі 39362,20 грн., що підтверджується квитанціями з банкомату. Ніяких розмов про те, що сума була не така, не було. У відділенні ТОВ «Делівері» сказали, що ОСОБА_3 поїхав подивитись, чи прийшли кошти, а потім повідомили, що відповідач надіслав листа про направлення вказаного товару до м. Кропивницький на ім'я ОСОБА_5 В цей день зв'язок з мобільним телефоном ОСОБА_3 пропав. Просили задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали. Відповідач доповнив, що він не вів жодних перемовин із ОСОБА_6, а вів переговори з ОСОБА_1. Вказав, що його знайома ОСОБА_7 розміщувала рекламу його товару на сайті. Вона повідомила, що є люди, які хочуть купити велику кількість шоколаду і дала йому номер телефону. 14.11.2017 року вони передзвонили йому на рахунок 200 ящиків. Поторгувавшись, зійшлися на ціні 19 грн. за плитку, які були упаковані в 164 коробки, на загальну суму 46740 грн. Чоловік, з яким він розмовляв по телефону, попросив скинути на «Viber» види шоколаду, та повідомив, що він діє від імені фірми. Також, чоловік сказав, що умова - це перевізник ТОВ «Делівері». Зазначив, що він 15.11.2017 року відправив товар і скинув номер карти, на яку потрібно було перерахувати кошти. Потім йому передзвонили та повідомили, що потрібно номер його особистої карти. На карту поступили кошти в сумі 39362,20 грн. Після цього, йому передзвонили та сказали зняти заборону, однак він відповів, що заборону не зніме, оскільки потрібно доплатити кошти. Йому повідомили, що вийшла помилка і просили повернути кошти назад. Йому написали номер карти, куди він мав перерахувати кошти, однак вказана карта не сприймала всієї суми. Після цього, вони написали номер іншої карти, і він перерахував решту коштів. Він телефонував чоловіку на ім'я ОСОБА_1, однак він скидав телефонні дзвінки. Все це його насторожило, тому він в цей же день направив вказаний товар іншому клієнту. Представник відповідача доповнив, що відповідач дійсно отримав кошти, однак вказані кошти не є коштами ОСОБА_1 Звернув увагу, що в кримінальному провадженні потерпілою вказана ОСОБА_6, а не ОСОБА_1 Вони не визнають підстави позовних вимог. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що в листопаді 2017 року вона проводила переговори з ОСОБА_3 про купівлю шоколаду. Вони домовились про купівлю 164 ящиків на суму 39362,20 грн. Він їй надав номер картки, однак вона була на чуже ім'я якогось ОСОБА_1. В понеділок ОСОБА_3 відправив їй номер своєї карти АТ «Ощадбанк». ОСОБА_1 перерахував кошти ОСОБА_3, однак останній не зняв заборону з товару. Переписка з ОСОБА_3 здійснювалась через «Viber». Крім того, вона особисто розмовляла з ОСОБА_3, вони не торгувались за ціну. ОСОБА_1 працював і на даний час працює в неї водієм. Однак, позивач ОСОБА_1 перерахував на картку свої особисті кошти. Після того, як було знято заборону з товару, ОСОБА_3 перестав бути на зв'язку. Відправником товару і отримувачем коштів був ОСОБА_3 Вона спілкувалась з ОСОБА_3 по його номеру мобільного телефону НОМЕР_7. На рекламі в мережі Інтернет був інший номер телефону, який належав також чоловіку.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що в листопаді 2017 року з відповідачем ОСОБА_3 відбулась домовленість про купівлю 164 ящиків шоколаду на суму 39360 грн., що підтверджується копією роздруківок смс-повідомлень (т.1 а.с.157-157а).

Посилання відповідача на те, що товар замовляла фірма і надсилав він його фірмі, а не позивачу, є безпідставним та спростовується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6, 158), де зазначено, що відповідач відправив ящики з шоколадом в м. Ізмаїл Одеської області у відділення ТОВ «Делівері», номер декларації НОМЕР_1, зазначивши в графі отримувача ОСОБА_1.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 вранці 20.11.2017 року перевірив доставку товару у відділенні ТОВ «Делівері» та оплатив через термінал АТ «Ощадбанк» замовлений ним товар (шоколад) в сумі 39362,20 грн., шляхом перерахування своїх особистих коштів на розрахунковий рахунок НОМЕР_6, який належить ОСОБА_3, що підтверджується копіями квитанцій від 20.11.2017 року на суму 10507,20 грн. та 28855,00 грн. (т.1 а.с.4).

Після оплати товару, ОСОБА_1 прийшов у відділення ТОВ «Делівері» за товаром, однак вказаний товар позивачем ОСОБА_3 було перенаправлено до м. Кропивницький на ім'я ОСОБА_5, що підтверджується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6) та копією заяви ОСОБА_3 (т.1 а.с.7), тим самим відповідач позбавив можливості позивача отримати оплачений ним товар, чим порушив умови договору.

Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не в повній мірі проведено оплату за товар в сумі 46740 грн. є безпідставним, оскільки як вбачається з копії роздруківок смс-повідомлень (т.1 а.с.157-157а), відповідач ОСОБА_3 самостійно написав смс-повідомлення, в якому зазначив оплату за 164 ящиків шоколаду в сумі 39360 грн., яку позивач ОСОБА_1 сплатив.

Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження №0003277 від 21.11.2017 року (т.1 а.с.9), ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 ч.3 КК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 та його представник визнали факт отримання відповідачем коштів в сумі 39362,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на те, що спірні кошти не є коштами ОСОБА_1 є безпідставним та спростовується копією поштової наліпки (т.1 а.с.6, 158), де сам відповідач зазначив в графі отримувача ОСОБА_1, копіями квитанцій (т.1 а.с.4) та випискою по картковому рахунку (т.1 а.с.243зв.).

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що спірні кошти ним було повернуто позивачу ОСОБА_1 на дві картки є безпідставними, оскільки доказів цього відповідачем не надано.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 39362,20 грн., задовольнивши позовні вимоги.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.1).

Крім того, судом встановлено, що ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом вилучення у ТОВ «Делівері», (відділення ТОВ «Делівері»: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Промислова, 3) 164 ящики шоколаду (шоколад «Шоготен», вагою 246 кг., код вантажу НОМЕР_2) та передачі ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29.05.2000 р.) на зберігання за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул.Маршала Тимошенка, 8, де виділено спеціально обладнане, сухе, чисте, добре вентильоване приміщення, яке не має сторонніх запахів, не заражене шкідниками хлібних запасів, у якому підтримується постійна температура 18 (+- 3) градусів С, відносна вологість повітря, що не перевищує 75 %, зі стелажами, з проходом між штабелями і стіною більше ніж 0,7 м. та з дотриманням усіх норм ДСТУ щодо зберігання шоколаду строком на два місяці.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22.05.2018 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року - залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, суд вважає, що виходячи з того, що судом задовольняються позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, суд приходить до висновку, що 164 (сто шістдесят чотири) ящики шоколаду (шоколад «Шоготен», вагою 246 кг., код вантажу НОМЕР_2), які згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року передані на зберігання ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29.05.2000 року) за адресою: АДРЕСА_3 - слід повернути ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 509, 525, 526, 638, 639, 640 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 158, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) грошові кошти в сумі 39362,20 (тридцять дев'ять тисяч триста шістдесят дві) гривні (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судовий збір в сумі 704,80 (сімсот чотири) гривні (вісімдесят) копійок.

164 (сто шістдесят чотири) ящики шоколаду (шоколад «Шоготен», вагою 246 кг., код вантажу НОМЕР_2), які згідно ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2018 року передані на зберігання ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29.05.2000 року) за адресою: АДРЕСА_3 - повернути ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 22 березня 2019 року.

СУДДЯ: