КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/11910/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15771/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Васильченка О.В., за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою до подання позову, в якій просили вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт та заборону на будь-які дії зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі заборону на відчуження у будь-який спосіб, на квартиру АДРЕСА_1 ;

- накласти заборону на будь-які дії із реєстрації (перереєстрації) права власності на вказану квартиру;

- накласти заборону на укладення договорів іпотеки та будь-яких договорів про передачу у користування чи розпорядження вказаною квартирою;

- накласти заборону на видачу іпотекодержателем довіреностей щодо користування чи розпорядження вказаною квартирою.

Заява обґрунтована тим, що заявники мають намір звернутись до суду з позовом до своєї матері ОСОБА_3 та Кредитної спілки «Зараз» про визнання недійсним кредитного договору від 15 листопада 2018 року. Зазначили, що ОСОБА_3 укладала кредитний договір та договір іпотеки, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи ними. Стверджували, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває справа про визнання ОСОБА_3 недієздатною та встановлення над нею опіки. Відтак є загроза того, що у зв`язку з не усвідомленням ОСОБА_3 значення своїх дій, квартира за адресою: АДРЕСА_1 може перейти у власність кредитної спілки. Згідно з листом від Кредитної спілки «Зараз» від 13 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_3 становить 312 025,60 грн., які позичальник має сплатити протягом десяти днів після отримання листа. Вважають, що Кредитна спілка «Зараз» скористалася психічною хворобою позичальниці, яка отримує 2 300,00 грн. пенсії, не розуміє умови кредитного договору та розмір процентів понад 66% річних. Оскільки кредитна спілка має намір звернути стягнення на предмет іпотеки та відчужити квартиру, вважають, що такі дії зроблять неможливим виконання рішення щодо відновлення права власності (а.с. 3-6).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення відмовлено (а.с. 42-43).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 51-57).

В апеляційній скарзі зазначили, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки Кредитна спілка «Зараз» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки та відчужити квартиру, в якій проживають ОСОБА_3 та її син ОСОБА_1 . Іншого житла ОСОБА_3 не має, тому необхідно вжити заходи забезпечення позову, оскільки їх невжиття істотно ускладнить або унеможливить виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повернулось з відміткою працівників пошти, що вказані адресати за зазначеною ними адресою відсутні, заяв від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про зміну адреси місця проживання (перебування) до суду не надходило. Проте, апелянт ОСОБА_1 був сповіщений особисто телефонограмою, яка забезпечує фіксацію такого повідомлення. Повідомлення телефонограмою ОСОБА_2 виявилось неможливим із повідомленням оператора мобільного зв`язку про відсутність зв`язку з абонентом (а.с. 72-83).

Наведені обставини свідчать, що позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які звернулися до апеляційного суду із скаргою, повідомлені про розгляд справи апеляційним судом і мають цікавитись рухом справи в суді апеляційної інстанції за поданою ними скаргою.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з відсутності підстав забезпечення позову шляхом арешту і заборони вчиняти будь-які дії, заборони укладення будь-яких договорів щодо квартири, яка належить ОСОБА_3 , та щодо якої ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Згідно з копією позовної заяви, яку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали намір подати до суду, предметом позову є визнання недійсними з моменту укладення кредитного договору та договору іпотеки та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявники зазначали, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , може бути звернуто стягнення та відчужено.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є матір`ю заявників (а.с. 22-23, 25).

05 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір (а.с. 28).

15 листопада 2018 року між Кредитною спілкою «Зараз» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає в іпотеку кредитній спілці квартиру, що належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів погодилась з висновком суду, що права заявників укладенням кредитного та іпотечного договорів не порушуються, оскільки вони не є сторонами кредитного та іпотечного договору. При цьому, ОСОБА_3 не була визнана недієздатною на час розгляду заяви, відтак є дієздатною особою та має право самостійно звертатися до суду з заявами, позовами, скаргами щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

Крім того, з огляду на заявлений предмет позову у даній справі, яким є визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, а не безпосередньо нерухоме майно, обрані заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачами вимогами позовної заяви.

Таким чином, заявники не довели, яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Враховуючи, що відсутні правові підстави для забезпечення позову до його пред`явлення, колегія суддів визнала доводи апелянтів неспроможними і відхилила.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 22 листопада 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова