ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1174/19 Справа № 200/7410/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Шевцова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач - ПАТ «Дельта Банк»звернувся з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 25 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 001-12, згідно умов якого останньому було відкрито картковий рахунок у гривні та відновлювальну відкличну кредитну лінію, на загальну суму 13 000 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 17 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 18 913, 70 грн.

Враховуючи вищенаведене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2014 рокупозовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк»заборгованість за кредитним договором № 001-12 від 25 грудня 2012 року станом на 17 січня 2014 року в сумі 18 913, 70 грн, яка складається з: тіла кредиту в розмірі 8 318,70 грн, простроченого тіла кредиту 4 680,00 грн, заборгованості за комісіями 5 915,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були порушені норми ст.ст.128, 130, 280 ЦПК України, зокрема порядок вручення судових повісток та не застосовані положення ч.2 ст.616 ЦК України, за змістом яких суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення, що в свою чергу сприяло збільшенню розміру заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 001-12, згідно умов якого позивач відповідачу відкрив картковий рахунок в національній валюті України, оформив та надав в користування відповідачу картку платіжної системи Дельта, тобто надав відповідачу кредит шляхом відкриття не відновлюваної відкличної кредитної лінії, на загальну суму 13 000 грн та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 13 000 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 17 січня 2014 року утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №001-12 від 25 грудня 2012 року, перевіреного судом першої інстанції, становить 18 913,70 грн. 70 коп. та складається з:

- тіла кредиту у розмірі 8 318,70 грн;

- простроченого тіла кредиту - 4 680,00 грн;

- заборгованості за відсотками - 0,00 грн

- заборгованості за комісіями 5 915,00 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526, 530, 611, 1048 1049, 1050, 1054 ЦК України, прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки доказів погашення кредиту чи іншого розрахунку заборгованості він не надав, а тому так і не скористався наданими йому процесуальними правами, визначеними ст.81 ЦПК України, для спростування обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм ст.ст.128, 130, 280 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у рішенні суду, не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції положень ч.2 ст.616 ЦК України, за змістом яких суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення, що в свою чергу сприяло збільшенню розміру заборгованості є безпідставними, оскільки вищезазначене є не обов'язком, а правом суду, реалізація якого може мати місце за клопотанням боржника.

Разом з тим, вищезазначена стаття передбачає можливість зменшення відповідальності боржника, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора. При цьому в даному випадку ЦК передбачає можливість зменшення розміру відповідальності, а не повне звільнення боржника. Слід відзначити, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора (внаслідок нездійснення ним необхідних дій, спрямованих на прийняття виконання, тощо), суд зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Частина 1 даної статті викладена в імперативній формі, зобов'язуючи суд зменшити розмір стягнень. ЦК не визначає відсоток зменшення розміру стягнень, віддаючи це на розсуд суду. При цьому в даному випадку суд має брати до уваги ступінь вини кредитора у порушенні зобов'язання, дії, вчинені боржником для належного виконання зобов'язання та інші істотні обставини. Якщо кредитор винно (умисно або з необережності) сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення, суд вправі зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Вина кредитора у збільшенні розміру завданих йому збитків або невжитті заходів щодо їх зменшення в даному випадку не презюмується та має бути доведена боржником.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова