ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9537/19
провадження № 2/753/5878/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

"14" листопада 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника третьої особи: Лотиш А.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про захист прав споживача, відшкодування майнової моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України», в якому просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 21 354 гривні, пеню в розмірі 137 733, 30 гривень та 21 354 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19 липня 2018 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір № 19072018/21 на туристичне обслуговування, відповідно до умов якого ФОП « ОСОБА_4 » за встановлену договором плату зобов`язана забезпечити надання за замовленням позивача комплекс туристичних послуг. 19 липня 2018 року позивач здійснила оплату наданих відповідачем послуг в сумі 13 382 гривні. 25 липня 2018 року позивачем було сплачено ФОП « ОСОБА_4 » грошові кошти в сумі 7 972 гривні. Позивач повністю оплатила замовлений нею комплекс туристичних послуг, а саме заброньований нею туристичний тур «6 столиць», який мав відбутися в період з 07 жовтня по 14 жовтня 2018 року, однак зазначені послуги позивач не отримала. У зв`язку з невиконанням умов договору 16 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала ФОП « ОСОБА_4» заяву про повернення сплачених нею грошових коштів. 16 жовтня 2018 року ФОП «ОСОБА_4» повідомила, що вартість заброньованого позивачем туру становить 21 354 гривні та гроші будуть перераховані на особистий рахунок позивача, однак свої зобов`язання відповідач не виконала, грошові кошти не повернула. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з позовом.

Ухвалою судді від 29 травня 2019 2018 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзиву, заяв або клопотань від відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 не надходило.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив суд позов задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2018 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір № 19072018/21 на туристичне обслуговування, відповідно до умов якого ФОП « ОСОБА_4 » за встановлену договором плату зобов`язана забезпечити надання за замовленням позивача комплекс туристичних послуг.

19 липня 2018 року позивач здійснила оплату наданих відповідачем послуг в сумі 13 382 гривні.

25 липня 2018 року позивачем було сплачено ФОП « ОСОБА_4 » грошові кошти в сумі 7 972 гривні, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 931 від 25.07.2018.

Позивач повністю оплатила замовлений нею комплекс туристичних послуг, а саме заброньований нею туристичний тур «6 столиць», який мав відбутися в період з 07 жовтня по 14 жовтня 2018 року, однак зазначені послуги позивач не отримала.

У зв`язку з невиконанням умов договору 16 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала ФОП « ОСОБА_4» заяву про повернення сплачених нею грошових коштів.

16 жовтня 2018 року ФОП «ОСОБА_4» повідомила, що вартість заброньованого позивачем туру становить 21 354 гривні та гроші будуть перераховані на особистий рахунок позивача. Однак свої зобов`язання відповідач не виконала, грошові кошти не повернула.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Вимогами ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, спрямованої на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, визначені в Законі України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року за № 324/95-ВР.

Відповідно до ст. 1 Закону № 324/95-ВР:

туризм - це тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від`їжджає;

турист - особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін.

туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо);

За приписами ст. 5 Закону № 324/95-ВР учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.

Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність, зокрема, є:

- туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

- туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 20 Закону № 324/95-ВР, за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Відтак, судом встановлено, що між сторонами укладено договір про надання туристичних послуг, яким було обумовлено всі істотні його умови, строки його виконання, відповідальність сторін за порушення умов, однак, ФОП « ОСОБА_4 » взяті на себе зобов`язання за договором від 19 липня 2018 року за № 19072018/21 належним чином не виконала, грошових коштів позивачу не повернула, а тому підлягає поверненню сума сплачених позивачем коштів на виконання вказаного договору у розмірі 21 354 гривень.

Згідно з ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Оскільки ФОП «ОСОБА_4» не виконала своїх зобов`язань вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» 3% річних за період з 07 жовтня 2018 року по 10 травня 2019 року (за 215 днів) від суми 21 354 гривні - у розмірі 137 733 гривні 30 копійок.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до ФОП « ОСОБА_4» про стягнення вартості сплачених туристичних послуг, які не були надані, та стягнення пені за ненадання послуг, є обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 21 354 гривні, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи з вищенаведеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 2 500 гривень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити частково.

З урахуванням того, що судом приймається рішення про часткове задоволення позову є доцільним у відповідності до ст. 141 ЦПК України розподілити судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про захист прав споживача, відшкодування майнової моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) майнову шкоду у розмірі 21 354 (двадцять одну тисячу триста п`ятдесят чотири) гривні, пеню в розмірі 137 733 (сто тридцять сім тисяч сімсот тридцять три) гривні 30 копійок, моральну шкоду в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, а всього 161 587 (сто шістдесят одна тисяча п`ятсот вісімдесят сім) гривень 30 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 615,87 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.11.2019.

Суддя О.Р.Лужецька