Дата документу 05.11.2019
Справа № 334/2397/18
Провадження № 2/334/641/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Сагайдак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявоюпро визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, в якій вказав, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_3 . За життя батьку позивача належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить даний будинок. Заповіт батьком позивача не складався, а тому позивач, ОСОБА_5 , та його брат ОСОБА_2 , відповідач по справі є спадкоємцями першої черги. 06.04.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, але, 06.04.2018р. нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №829/02-31, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після померлого батька, яку обґрунтовано відсутністю факту державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за померлим батьком позивача. Відтак, позивач вважає, що його права, як спадкоємця першої черги після його батька, порушені, тому він вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою про визнанні права власності в порядку спадкування.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_2 в своєму зустрічному позові зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнає та зазначає, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_3 . За життя батьку сторін належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить даний будинок. Заповіт батьком позивача не складався, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги. 06.04.2018 року він також звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про правона спадщину за законом після смерті батька, проте, того ж дня, 06.04.2018, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №828/02-31, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю факту державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за померлим батьком, а тому він вимушений звернутися до суду із даним зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Щаслива М.О. в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали письмову заяву про визнання зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 основний позов визнав у повному обсязі та свої зустрічні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами, батьками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.05.1953 та Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 14.12.1956р. (а.с.10,52).

Батькові сторін, ОСОБА_3 , на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами на житловий будинок, а саме: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 30.06.1956 року, посвідчено Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09.11.1956р. р. № 2-9273., Актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, зареєстрованого 31.08.1961 року за № 155, Рішенням виконавчого комітету Ленінської райради депутатів трудящих № 69/3 від 14.02.1975 року та Технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 (а.с.15-30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати братів - ОСОБА_4 , про що 22.08.2016 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №5871 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько братів - ОСОБА_3 , про що 06.01.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №205 (а.с.12).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно доч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкуваннямають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постановівід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, у встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

19.04.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа, Вовк І.І. із заявами про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 , що підтверджуються матеріалами Спадкової справи № 60542281 (а.с.70-96).

До складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 . увійшов будинок АДРЕСА_1 .

06.04.2018 року сторони звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа Запорізької області, Вовк І .І. із заявам № 117, 118 про отримання Свідоцтв на про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , однак того ж дня, 06.04.2018, нотаріусом було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №829/02-31 та №828/02-31, якою їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , які були обґрунтовані відсутністю факту державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок за померлим батьком позивачів (а.с. 71,72,76,77-оберт,86).

Згідно Листа № 4749 від 10.05.2017 року ТОВ ЗМБТІ, правовстановлювальним документом на житловий будинок АДРЕСА_1 з матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно значиться договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідчено Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09.11.1956р. р. № 2-9273 та в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній висновок про реєстрацію та відомості про дату реєстрації права власності, номер книги та номер реєстрового запису про реєстрацію права власності (а.с.14).

Судом встановлено, що оформити спадщину на вищевказане нерухоме майно у позасудовому порядку позивачі не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, на які посилається ТОВ ЗМБТІ та приватний нотаріус, однак як було з`ясовано судом під час судового розгляду Рішенням Виконкому Верхньохортицької районної Ради депутатів трудящих Запорізької області УРСР №181 від 26.09.1955, надано батьку позивача - ОСОБА_3 земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_1 ) для будівництва власного житлового будинку.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

На виконання вищенаведеного рішення 30.06.1956 між відділом комунального господарства Виконкому Верхньохортицької районної Ради депутатів трудящих Запорізької області УРСР в особі його голови ОСОБА_7 та між батьком позивача - ОСОБА_3 було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності із числом кімнат від однієї до п`яти включно, який посвідчено Другою запорізькою державною нотаріальною конторою 09.11.1956 за №2-9273.

Після завершення будівництва, приймальною комісією від селищної ради В.Хортицького району було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, який зареєстровано 31.08.1961 за №155. Отже, з наведеного випливає, що батько позивачів, в силу чинних на момент набуття права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості нормативно-правових актів, законним шляхом набув правовласності на вказаний вище житловий будинок, а тому, оскільки ОСОБА_3 належали майнові права на даний будинок, відповідно такі права входять до складу спадщини, що відкрилася після його смерті.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконниминормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків тадомоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 рокуі яка втратила чинність напідставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення пропорядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиціїУкраїни від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Тому, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд має керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторамиУкраїнської PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року№ 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до п.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п.5. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги, наявність у позивачів по справі права на спадкування, своєчасне прийняття ними спадщини, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцям на день його смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину, суд вважає можливим, задовольнити основні та зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав позивача, яка не має можливості їх захисту іншим шляхом.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 81, 223, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ку право власності на 1/2частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ку право власності на 1/2частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.