ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/9315/16-ц Головуючий суддя І інстанції Салайчук С.М.
Провадження № 22-ц/818/1822/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи, що виникають із сімейних правовідносин, з них:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2016 року, ухвалене в складі головуючого судді Салайчук С.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини,

встановив:

29 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 серпня 2011 року перебуває з відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказала, що відповідач проживає окремо, своїх обов'язків щодо утримання дітей та дружини належним чином не виконує, матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з доглядом за дітьми вона не має можливості працювати.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку.

Заочним рішенням Червнозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 січня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року вказане судове рішення суду апеляційної інстанції було скасоване лише в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 108-110).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області у кількості 21 судді переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

Справа надійшла з Верховного суду до Харківського апеляційного суду 14 лютого 2019 року.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2019 року дана справа була передана судді - доповідачу Яцина В.Б., склад колегії суддів - Кісь П.В., Хорошевський О.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення змінити, задовольнити її позовні вимоги про стягнення аліментів на її утримання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказала, що відповідач проживає окремо, своїх обов'язків щодо утримання дітей та дружини належним чином не виконує, матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з доглядом за дітьми вона не має можливості працювати. Відповідач працює у ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням названої Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, - лише в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка з'явилася у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасник судової справи зобов'язаний добросовісно користуватися своїми правами, що покладає на його обов'язок у розумні проміжки часу цікавитися перебігом розгляду справи, а також - повідомляти суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судові засідання, ст.ст. 44, 131 ЦПК України.

З огляду на те, що відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1, та у зв'язку з активним розгортанням бойових дій в зоні проведення АТО, неможливістю працівників УДППЗ «Укрпошта» дістатися до місця призначення пошти, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України судом 22 лютого 2019 року було опубліковано оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (Харківський апеляційний суд) про виклик у судове засідання відповідача ОСОБА_4 Такий спосіб передбачений законом і тому вважається належним повідомленням відповідача, який де-факто перебуває поза межами юрисдикції державних органів України, що з огляду на відсутність будь-якого іншого визнаного державного суверенітету на території, де мешкає відповідач, не дозволяє суду з цією метою використовувати міжнародні процесуальні механізми (а.с.118).

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, та відповідно до принципу пропорційності, передбаченому ст. 11 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції вважає за можливості розглянути скаргу за відсутності відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду частково не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_3у розмірі 1/6 частини, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з ОСОБА_4, починаючи з 29 серпня 2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на обліку у Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Харківській області не перебуває, та в Управлінні пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова пенсію не отримує, а тому суд вважав, що позивачем не доведено можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263, 264 ЦПК України не перевірив належним чином доводи позову про те, що відповідач є працездатною людиною.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Судовим розглядом встановлено, щоОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 09 серпня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою. Подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Тому, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, не має правового значення для призначення аліментів, передбачених вказаною нормою ст. 84 СК України, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу дружині.

Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 чинного ЦПК України (ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач на обґрунтування доводів скарги надала новий доказ - довідку про офіційне працевлаштування відповідача від 27 грудня 2016 року, оскільки вона раніше не могла надати ці відомості про працевлаштування відповідача.

З огляду на те, що позивач не могла з поважних причин, віддаленість місця роботи відповідача від місця проживання позивача, з урахуванням відсутності поштового зв'язку з відповідачем, колегія суддів відповідно до наведеної норми ст. 367 ЦПК України вважає за можливе прийняти цей новий доказ. Як вбачається з довідки в.о. начальника відділу по роботі з персоналом від 23.12.2016 № 118 ОСОБА_4 дійсно працює у відділі інформаційних технологій філіалу «Углесервіс» ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит» спеціалістом - з 12.12.2016, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, по теперішній час (а.с. 53). Про конкретний розмір регулярного доходу відповідача на день розгляду справи в суді першої інстанції позивач суду не повідомила, відповідних доказів у розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України позивач до судів першої та апеляційної інстанції не надала.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 84 СК України).

З урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, що також підтверджується довідкою Начальника управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 06.10.2016 за № 6989/4-02, наданою на запит суду першої інстанції від 26.09.2016, колегія суддів вважає за можливе, за відсутності даних про конкретний розмір його доходів та видатків, відповідно до наведеної норми ст. 84 СК України та загальних засад цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), з урахуванням інтересів малолітніх дітей, які мешкають разом з матір'ю, яка ними опікується, - колегія суддів вважає за необхідне призначити до стягнення аліменти на утримання позивачки, передбачені ч. 4 ст. 84 СК України, у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень, щомісячно, з усіх видів заробітку (доходу), з ОСОБА_4, починаючи з 29 серпня 2016 року і до досягнення молодшою дитиною трирічного віку.

Оскільки рішення суду першої ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, та у цій частині ухвалює нове рішення.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому його законність та обґрунтованість в апеляційному порядку не перевірялась.

Згідно зі змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За умовами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно абз.3 п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями,від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Оскільки, позивач ОСОБА_3 звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 вищевказаного закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, її апеляційну скаргу задоволено, а нею оскаржене заочне рішення скасовано в частині, витрати по сплаті судового збору підлягають пропорційному стягненню відповідно до задоволеної частини вимог з відповідача: судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі (551,20/2)=275 грн.60 коп., та за подання 27 грудня 2016 року апеляційної скарги у розмірі (551,20/2*110%)= 303,16 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст.367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376,381-384, 388-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року - в оскарженій частині скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини. Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_1, виданий Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 8 вересня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на її утримання аліменти у розмірі 300 гривень, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 серпня 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору: за подання позовної заяви у розмірі 275 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 303 грн. 16 коп. - на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.