Провадження № 22-ц/801/1023/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуСправа № 127/15699/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О. М.,

учасники справи:

суб?єкт оскарження державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 Жанна Анатоліївна,

боржник ОСОБА_2 ,

стягувач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріалами скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участю стягувача ОСОБА_3 , про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною та її скасування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2019 року, постановлену у складі судді Венгрин О. О.

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просила визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заверухи Ж. А. від 19 липня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2019 року скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, передбаченого п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2019 року скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвала суду мотивована тим, що у встановлений ухвалою суду від 15 березня 2019 року строк, недоліки поданої скарги заявником не усунуто, не подано заяви про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця із зазначенням поважності причин пропуску такого строку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати як таку, що порушує її право на справедливий суд і перешкоджає доступу до правосуддя й направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху, заявником у строк, визначений судом, була направлена заява про усунення недоліків скарги, до якої долучено заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, дата подання якої підтверджує дату, коли вона дізналася про існування оскаржуваної постанови державного виконавця.

Відзиви на апеляційну скаргу протягом встановленого апеляційним судом строку не надходили.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При перевірці законності ухвали про повернення скарги заявникові підлягає також оцінці відповідності нормам цивільного процесуального законодавства й ухвала про залишення скарги без руху.

Так, постановляючи ухвалу про залишення поданої скарги без руху, суд першої інстанції з посиланням на норму ч. 1 ст. 449 ЦПК України виходив з того, що заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заяви про поновлення строку на оскарження із зазначенням поважності причин пропуску строку з наданням відповідних доказів заявником не надано.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_2 подала клопотання про витребування доказу, у якому зазначила, що дізналася про оскаржувану постанову державного виконавця 11 травня 2019 року під час звернення її представника до державного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а тому просила суд витребувати з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області матеріали виконавчого провадження № 56811135 від 19 липня 2018 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказу відмовлено.

У подальшому, на виконання вимог ухвали про залишення скарги без руху, ОСОБА_2 подано заяву, до якої долучено копію її заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яка підтверджує дату, коли вона дізналася про існування оскаржуваної постанови державного виконавця.

Визнаючи скаргу неподаною та повертаючи її заявникові, суд зазначив, що нею в установлений строк не усунуто недоліки поданої скарги, а тому згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов?язків; про судові виклик та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Скарга має відповідати загальним вимогам до форми та змісту позовної заяви, передбаченими положеннями ЦПК України, містити відомості щодо змісту оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Висновки суду першої інстанції щодо порушення заявником строку на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця та неусунення заявником недоліків поданої скарги є помилковими та суперечать змісту матеріалів скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що заявником на виконання вимог ухвали про залишення поданої скарги без руху подано заяву, в якій вона зазначила, що отримала оскаржувану постанову державного виконавця лише 11 травня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у підтвердження чого надала копію відповідної заяви, датовану 07 березня 2019 року, та дійшов передчасного висновку про пропуск заявником строку на подання скарги, передбачений п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв заявнику у реалізації нею своїх прав і дійшов помилкового висновку про повернення скарги на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, чим порушив права заявника на доступ до правосуддя. Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, у свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький