Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Черкаського району Черкаської області, Черкаської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 сільської ради Черкаського району Черкаської області, Черкаської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказала, що 10.02.2010 року померла її мати - ОСОБА_5. 17.01.2012 року вона отримала, як спадкоємець майна ОСОБА_5 свідоцтво про право спадщину за законом, на житловий будинок. За життя її мати розпочала приватизацію земельної ділянки площею 0,3703га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради, відповідно до розпорядження Черкаської районної адміністрації № 191 від 05.06.2009 року, однак не завершила повністю процедуру приватизації земельної ділянки і не отримала відповідно державний акт на земельну ділянку, у звязку з чим позивачоформити її в досудовому порядку не може та як спадкоємець просить суд визнати за нею право на завершення приватизації та державної реєстрації прав на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адмінмежах ОСОБА_4 сільської ради площею 0, 3703 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0318 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 10 лютого 2010 року.

Представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача- Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області позов не визнала з підстав, що право власності на земельну ділянку у ОСОБА_5 не виникло та відповідно до ст.1216 не передодить до спадкоємців у порядку спадкування.

Представники відповідачів ОСОБА_4 сільської ради Черкаського району Черкаської області та Черкаської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомив.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

10.02.2010 року померла мати позивача - ОСОБА_5. 17.01.2012 року позивач отримала, як спадкоємець майна ОСОБА_5 І-М. свідоцтво про право спадщину за законом, на житловий будинок.

Згідно листа ОСОБА_4 сільської ради №292-17/02-14 від 04.10.2017 року земельна ділянка площею 0,3703га за межами населеного пункту виділялась розпорядженням Черкаської районної адміністрації №191 від 05.06.2009 року померлій ОСОБА_5 та відповідно до господарського обліку рахується за покійною ОСОБА_5

Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,3703 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради, як на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 не має можливості через відсутність правовстановлюючого документа на імя спадкодавця.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно п. «г» ч. 1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т. ч., шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст. 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст.1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст.1261,1268 вказаного Кодексу випливає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до розяснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про державний земельний кадастр» з січня 2013 року видача державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки реєструється у Реєстрі прав на нерухоме майно.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 13 червня 2018 р. у справі № 128/1911/15-ц висловлена правова позиція, згідно з якою у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач прийнявши спадщину після смерті матери, набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки, у зв'язку з чим, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 263-268 Цивільно-процесуального кодекс України, суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 10 лютого 2010 року право на завершення приватизації та державної реєстрації прав на земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адмінмежах ОСОБА_4 сільської ради площею 0, 3703 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0318.

Учасники справи можуть ознайомитись текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 15 березня 2019 року.

Суддя: О. А. Смоляр