Ухвала

21 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 333/6792/17

провадження № 61-9825св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району,

розглянув у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування житлового будинку з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року у складі судді Кулик В. Б. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і передати житловий будинок позивачу ОСОБА_1 ; усунути перешкоди, створені позивачу ОСОБА_5 і ОСОБА_2 у здійсненні права на володіння та користування житловим зазначеним будинком шляхом: виселення з житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; вселення у житловий будинок позивача; скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_5 , який вчинено на підставі договору дарування, посвідченого 18 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О. В.; скасування державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_2 , який вчинено на підставі договору дарування, посвідченого 15 листопада 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С.

Позивач на обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у цивільній справі № 333/4605/16-ц визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування, посвідчений 18 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О. В., за яким позивач ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопаді 2017 року наведене рішення залишено без змін. Позивач зазначала, що під час розгляду судом справи про визнання недійсним договору дарування, ОСОБА_5 і її син ОСОБА_2 , діючи шляхом обману та з наміром унеможливити чи ускладнити повернення позивачу житлового будинку, 15 листопада 2007 року уклали зазначений договір дарування житлового будинку.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року провадженні у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито. Продовжено розгляд справи частині позовних вимог до ОСОБА_2 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представником якої є її батько ОСОБА_2 , як третю особу - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, позов задоволено. Житловий будинок АДРЕСА_1 витребувано у ОСОБА_2 , передано у володіння ОСОБА_1 . Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 , які чинять ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 . Державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , яку вчинено на підставі договору дарування, посвідченого 18 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою Ольгою Василівною, скасовано. Державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 21602 від 21 листопада 2007 року, скасовано. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувались тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року, у цивільній справі № 333/4605/16-ц визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування, посвідчений 18 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О. В., за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку статті 229 ЦПК України з підстав його укладення зі сторони ОСОБА_1 під впливом помилки. Зазначені судові рішення набрали законної сили 14 листопада 2017 року, докази їх скасування судом касаційної інстанції в матеріалах справи відсутні. Відповідно до зазначених обставин суди дійшли висновку, що на підставі статті 391 ЦК України відповідачі та члени їх сім`ї підлягають виселенню із спірного житлового будинку, зазначений житловий будинок має бути переданий позивачу, а акти про державну реєстрацію права власності підлягають скасуванню.

У касаційній скарзі, поданій 13 травня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Комунарськогорайонного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків, що спірний житловий будинок вибув із володіння ОСОБА_1 не з волі власника, що ОСОБА_2 безпідставно отримав від ОСОБА_5 зазначений будинок, оскільки такі висновки не підтверджені доказами. Судами не враховано, що позивач неодноразово зверталася до суду із подібними позовними вимогами, у задоволенні яких суди відмовили. Зазначені рішення судів відповідачами надані суду першої інстанції під час розгляду цієї справи. Також судами не ураховано, що змінено статус спірного житлового будинку, який з 2004 року переобладнаний, має перебудови, що впливає на його вартість. Заявники, також вважають, що придбання земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок на підставі договору, унеможливлює витребування будинку у добросовісного набувача на підставі частини третьої статті 388 ЦК України. Судами не ураховано, що позивач на час укладення договору дарування у 2004 році не була власником земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок. Судами не залучено до участі у справі осіб, які проживають та зареєстровані у зазначеному будинку.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року зупинено виконання та дію рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року.

ОСОБА_2 22 жовтня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із клопотанням про зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у цивільній справі № 333/4605/16-ц скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання та доданих доказів, Верховний Суд зробив висновок про відсутність підстав для зупинення касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Заявник обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі посилається на те, що оскаржувані ним судові рішення у цій справі ухвалені на підставі рішення суду першої інстанції, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у справі № 333/4605/16-ц, яка постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року скасована із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, наведені заявником підстави зупинення провадження у справі не є такими, що дають суду касаційної інстанції підстави для зупинення провадження у справі під час перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Разом з цим, необхідно зазначити, що у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у справі № 333/4605/16-ц, заявник у порядку пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України вправі подати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яке ухвалене у справі № 333/6792/17

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначено статтею 425 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд надає оцінку доводам касаційної скарги в межах досліджених та зібраних доказів судами першої та апеляційної інстанцій, а також в межах встановлених фактичних обставин справи. Зважаючи на наведені правила, суд касаційної інстанції нові докази не досліджує та фактичні обставини не встановлює, а тому підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Керуючись статтями 251, 423 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування житлового будинку з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко