Провадження № 2/752/2495/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10.10.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Петрова Є.В,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 121949 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.10.2017 р. об 11 год. 50 хв в м.Києві по вул..Заболотного, 5 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Шкода» д.н. НОМЕР_1 , та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода» д.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 07.11.2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана шкода, яка відповідно до калькуляції вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 121949,04 гривні, яку він просить стягнути з відповідача.
В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що внаслідок дій відповідача йому була завдана матеріальна шкода, яка не була відшкодовано страховою компанією.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання.
На підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.10.2017 р. об 11 год. 50 хв в м.Києві по вул..Заболотного, 5 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Шкода» д.н. НОМЕР_1 , та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода» д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 07.11.2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.
Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу «Шкода» д.н. НОМЕР_2 .
Відповідно до рахунку-фактури № САСТ-709857 від 07.11.2017 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 становить 121949,04 гривні.
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст..1188 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.
Відповідно до встановлених судом обставин на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шкода» д.н. НОМЕР_1 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Домінанта».
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього підпункту.
В ході розгляду справи встановлено, що будь-які виплати Стракоховою компанією на користь позивача здійснені не були.
Судом було також встановлено, що позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування від особи, з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригоди, в межах деліктних зобов`язань.
Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування.
Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не просто суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а повністю його нівелює.
Однак, із вказаної постанови Великої Палати Верховного суду також вбачається, що здійснення відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Зокрема, норми ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані па настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи ТДВ «СК «Домінанта/» перебуває в стані припинення і будь-які виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не здійснюються.
Оскільки позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, однак такі виплати не були проведені і Страхова компанія перебуває в стані ліквідації, позивач не позбавлений права на підставі положень ст.. 1187 ЦК України звернутись до особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди з позовом про відшкодування шкоди, оскільки у іншому разі гарантоване законом право на отримання такого відшкодування буде порушено.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність, допустимість та достатність, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 121949 гривень 04 копійки.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 121949 гривень 04 копійки, судовий збір в сумі 1219 гривень 50 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя