КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28листопада 2019 року місто Київ

Справа № 379/376/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Таращанського районного суду Київської області, у складі судді Потеряйко С.А., від 26 липня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», де заповнила і підписала анкету-заяву від 06 жовтня 2010 року, на підставі якої банк надав їй кредитні кошти у розмірі 4 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 21 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 11 322,97 грн з яких: 3 580 грн - тіло кредиту, 6 627,59 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 100 грн - нарахована пеня, а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 515,38 грн штраф (процентна складова).

З урахуванням наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану вище суму заборгованості.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 26 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3580,00 грн та 339,68 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Позивач,в особі представника Крилової О .Л., з вказаним судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову. Посилався на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами та заборгованості відповідача за цим договором, надав належні докази, а саме: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06 жовтня 2010 року, Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг.

Вказав, що відповідач у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06 жовтня 2010 року висловила свою згоду про укладення договору та погодилася на запропоновані умови користування послугами банку і їй банком було відкрито картковий рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач користувалася кредитними кошти, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Зазначив, що відсутність підпису боржника на Тарифах банку, Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладенність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або в інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши згоду на них. Відповідач, крім того, не надала доказів, що її не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку або було ознайомлено із іншими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Вказує також, що факт користування відповідачем кредитними кошти підтверджено доданою до апеляційної скарги випискою по рахунку позичальника, а також довідкою про отримання відповідачем кредитних карток.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався і своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 11 322,97 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується, що рішенням Таращанського міського суду Київської області від 26 липня 2014 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2010 року в розмірі 3 580 грн - тіло кредиту та 339,68 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, міський суд виходив з недоведеності та безпідставності даних вимог.

Апеляційний суд з таким висновком місцевого суду не погоджується за такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року і цей висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, не зважаючи на доводи апелянта, районним судом при застосуванні вказаних норм права врахований був правильно.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч твердженням позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі, ним, в порушення наведених вимог ЦПК України, не доведено перед судом обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, зі справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві в якості відповідача вказав ОСОБА_1 , між тим, на підтвердження своїх вимог до позовної заяви, долучив докази, що свідчать про укладення ним кредитної угоди з ОСОБА_4 .

Доказів про укладення кредитної угоди з ОСОБА_1 позивачем до суду не надано.

Однак, судом першої інстанції дана обставина залишена поза увагою.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 376 ЦПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 13 ст. 7, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 2) ч. 1 ст. 376, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Таращанського районного суду Київської області від 26 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова