__________________________________________________________________________________________________________________ справа № 520/9847/18
провадження № 2/520/2124/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

секретар - Молодов В.С. ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу № 520/9847/18 за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТЕКОМ» (ПРАТ СК «ТЕКОМ») до ОСОБА_1 , третя особа - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП») про стягнення 15616, 40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТЕКОМ» (далі - ПРАТ СК «ТЕКОМ») звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 15616, 40 грн.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 520/9847/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. За ініціативою суду до участі у справі третьою особою було залучено ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі - ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННАІ НШУРАНС ГРУП») .

Ухвалами суду від 03.12.2018 року та від 11.01.2019 року розгляд цивільної справи № 520/9847/18 по суті було відкладено із продовженням строку вчинення процесуальних дій учасниками справи.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року строк вчинення процесуальних дій учасниками цивільної визнано закінченим, справу призначено до розгляду по суті.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 24.04.2017 року о 18 годині 55 хвилин відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тайота», державний номерний знак (далі - д/н) НОМЕР_1 , в місті Одесі по вулиці Пастера, 15, здійснивши зупинку, раптово відчинив двері транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль «Форд», д/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 В результаті дорожньої пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.13 «Правил дорожнього руху».

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На цій підставі, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.04.2017 року о 18 годині 55 хвилин додатковому доказуванню не підлягає. В ході розгляду справи відповідач також своєї вини не заперечував.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав пошкоджень автомобіль «Форд», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 цей транспортний засід належить ТОВ «Укрферрі».

На час настання страхового випадку (ДТП) автомобіль «Форд», д/н НОМЕР_2 , був застрахований ПРАТ СК «ТЕКОМ» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 080-17 Д/Т/АТ від 17.03.2017 року.

Відповідно до полісу № АК/0758104 обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із встановленою франшизою у розмірі нуль гривень та строком дії договору з 25.11.2016 року по 24.11.2017 року.

Пунктом 4 договору страхування страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю визначенау розмірі 200000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн.

31 травня 2017 року ПРАТ СК «ТЕКОМ» у відповідності із страховим актом № 3559 від 23.05.2017 р. та рахунком № СЧ-013432 від 10.05.2017 р. сплатила ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 58447,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2325 від 31.05.2017 р.

Згідно Висновку експерта № 5920 від 22.05.2017 року та на підставі статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач ПРАТ СК «ТЕКОМ» звернулось до ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з претензією про стягнення матеріальної шкоди на праві зворотної вимоги (вих. №209/17 від 16.06.2017 р.).

30 жовтня 2017 року ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» провела страхове відшкодування ПРАТ СК «ТЕКОМ» у розмірі 42 831,32 грн. (суму матеріального збитку із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу), що підтверджується платіжним дорученням № ЗР065221.

Різниця між фактичними витратами ПРАТ СК «ТЕКОМ» за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 080-17 Д/Т/АТ від 17.03.2017 року та розміром страхового відшкодування, отриманого від ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННАІНШУРАНС ГРУП» відповідно до полісу № АК/0758104 складає 15 616,40 грн. (58 447,72 грн. - 42 831,32 грн.).

Відповідачем ОСОБА_1 ця різниця у добровільному порядку відшкодована не була, що і стало підставою для звернення ПРАТ СК «ТЕКОМ» до суду з вимогами про примусове стягнення цієї суми з відповідача.

14 січня 2019 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», у яких третя особа підтвердила підстави та розмір перерахувань на користь ПРАТ СК «Теком» у сумі 42831,32 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону № 1961 - IV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Формулою 23 зазначеної у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. визначення вартості матеріального збитку визначається за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1-Е3) де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Розрахунок вартості матеріального збитку зроблений шляхом експертного автотоварознавчого дослідження та відображений у Висновку експерта № 5920 від 22.05.2017 р. (15138,00 + 8939,83 + 36774,54 (запчастини) * (1-0,49) = 42 831,32 грн.).

Верховний суд у постанові від 12.03.2018 року по справі № 910/5001/17 зазначив, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, то страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справах № 910/3867/16 від 01.02.2018 та №910/22886/16.

Крім того, згідно з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (далі - Постанова), зокремау п. 69 Постанови, - у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів» порядку. Тобто, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону № 1961 - IV), з урахуванням франшизи, передбаченої Полісом (відповідно до ст. 12 3акону № 1961 - IV) та в межах страхових сум, встановлених Полісом (згідно з ст. 9 Закону № 1961 - IV).

03 січня 2019 року від позивача ПРАТ СК «ТЕКОМ» до суду надійшла «відповідь на відзив», в якому позивач зазначив, що твердження відповідача викладені в заявах від 03.09.2018 (вхід. № 32360), від 05.11.2018 (вхід. № 435449) вважає, помилковими та необґрунтованими. Суд погоджується з доводами позивача.

Матеріалами справи, зокрема Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 5920, складеним 22.05.2017 року судовим експертом Федотовим Ф.В., сума матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), спричиненого власнику автомобіля «Форд», д/н НОМЕР_2 , визначена у розмірі 42 831,32 грн., а вартість відновлювального ремонту (без врахування коефіцієнту фізичного зносу) пошкодженого автомобілю - у розмірі 60 849,37 грн., що і є реальним збитком, спричиненим власнику застрахованого пошкодженого автомобілю.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У частині першій, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з статтею 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на те, що обставини, на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

У відповідності до принципу цивільного судочинства, встановленого частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач довів суду свою позицію, та обставини, якими обґрунтовував позовні вимоги, належними, достатніми та допустимими доказами. Третя особа надала пояснення, якими не спростувала доводи позивача.

Щодо відповідача, то суд зазначає, що відповідач ОСОБА_1 проявив певну процесуальну активність, спрямовану на свій захист. Проте, діючим процесуальним законом встановлений чіткий порядок участі сторін у розгляді справи, шляхом вчинення процесуальних дій у відповідності до діючих норм та правил. Суд, на виконання п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. В ухвалах від 14.08.2018, 03.12.2018, 11.01.2019 роз`яснював права та обов`язки сторін, вимоги до заяв по суті справи, порядок подання доказів. Крім того, в ухвалі від 03.12.2018 року суд довів до відома відповідача порядок отримання безоплатної правової допомоги. Утім, відповідач ОСОБА_1 , розпорядившись наданими йому правами на власний розсуд, продовжував участь у справі шляхом подачі заяв, складених у довільному порядку. Зустрічного позову не подавав. Заперечення проти заявлених вимог не обґрунтував та доказами не підтвердив.

У відповідності до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи позивача, зазначені у позовній заяві, у «відповіді на відзив», відповідач ОСОБА_1 не спростував, обмежуючись викладенням у своїх заявах лише певних припущень щодо здійсненого ремонту пошкодженого автомобілю, заміни запчастин, порядку складення документів та ін.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-78, 81, 141, 263-265, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 993, 1187, 1191, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТЕКОМ» до ОСОБА_1 , третя особа - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (код ЕДРПОУ 24175269; місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочацька, 44 ) про стягнення 15616, 40 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України: НОМЕР_3 , виданий 24.12.1996 р. Київським РВ м. Одеси; ІПН НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТЕКОМ» (, юридична адреса: п/і 65005, м. Одеса, вул. Михайлівська, 44, п/р 3801 у Акціонерному банку «Південний», МФО 328209) грошову суму у розмірі 15616 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят шістнадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання.

Датою складання рішення є 18 березня 2019 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя

Літвінова І. А.