Справа № 617/168/18
Провадження № 2/617/14/19
Р І Ш Е Н Н Я
20 березня 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Глоби М.М.,
за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вовчанську Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування рішення прав та їх обтяжень,
На підставі відсутності грошових коштів, для виконання основного зобовязання за умовами договору кредитування, у нього з початку 2016 року виникла заборгованість зі сплати кредитних коштів, з приводу чого він неодноразово зустрічався з кредитором, та намагався усунути всі розбіжності, та вказував на повне погашення кредиту - у вказаному у договорі строк.
27 квітня 2017 року, майже за 3 місяці до кінцевого строку погашення кредитного договору, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром за № 6 (шість), що розташований за адресою: Харківська область, Вовчанський район, смт. Старий Салтів, вул. Донецька, з земельною ділянкою площею 0,1500 га, та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0726 га, за вищевказаним іпотечним договором. Договори посвідчені приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровими номерами 500 та 504 від цієї ж дати. Цими Договорами іпотекодержатель ОСОБА_7 відчужив майно, яке було передано у іпотеку громадянці ОСОБА_6 Договори були зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідними реєстраційними номерами № 20186716 та № 20187186 від 27 квітня 2017 року, підстави переходу права власності на зазначені обєкти вказані договори купівлі-продажу від 27 квітня 2017 року.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» третьою особою на поштову адресу боржника ОСОБА_1, який зазначений у договорах кредиту та іпотеки, цінним листом з описом вкладення та поштовим повідомленням про вручення не була спрямована письмова вимога про усунення порушень, а також письмова вимога про дострокове виконання основного зобовязання, як передбачено ст. 12 цього Закону України. ОСОБА_7, в порушення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також встановленому Законом України «Про іпотеку», не звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на іпотечне майно за собою, а уклав стосовно цього майна окремий договір, яким позбавив його власності. Зазначає, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. При цьому, не направлена та вручена письмова вимога про усунення порушень виключало права вчиняти реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі інших документів, ніж визначенні у нормах ст. ст. 35, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку». У порушення вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», вимог самого кредитного договору та договору про іпотеку ОСОБА_7, розпорядився його власністю, уклавши договори купівлі-продажу його майна з відповідачем ОСОБА_6
Вважає, що рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4О, про державну реєстрацію права власності на підставі договорів купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, за вищевказаним іпотечним договором прийнято без дотримання вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, а відтак підлягає скасуванню.
Просив визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_4, щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром за № 6, що розташований за адресою: Харківська область Вовчанський район, смт. Старий Салтів, вул. Донецька, з земельною ділянкою площею 0,1500 га, за реєстровим № 500 від 27 квітня 2017 року; визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_4, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0726 га за реєстровим № 504 від 27 квітня 2017 року; скасувати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром за № 6, що розташований за адресою: Харківська область, Вовчанський район, смт. Старий Салтів, вул. Донецька, з земельною ділянкою площею 0,1500 га, за реєстровим № 500 від 27 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; скасувати договір купівлі продажу земельну ділянку площею 0,0726 га, що розташована за адресою: Харківська область, Вовчанський район, смт. Старий Салтів, вул. Донецька, за реєстровим № 504 від 27 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
Ухвалою суду від 06 березня 2019 року зазначено в якості належного співвідповідача ОСОБА_5
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідач, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 191 ЦПК України подала відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав того, що 15 липня 2016 року нею, приватним нотаріусом посвідчено договір саме позики, а не кредитний договір, як вказано в позовній заяві, між ОСОБА_5Д та ОСОБА_1, валютних цінностей у вигляді та в натурі на суму 13 600 доларів США, зі строком повернення не пізніше 15 липня 2017 року. У забезпечення виконання зобовязання, ОСОБА_1 передав в іпотеку, за договором іпотеки, житловий будинок № 6 з надвірними будівлями та спорудами садового типу з верандою та тамбуром, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1500 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0726 га, що розташований за адресою: Харківська область, Вовчанський район, смт. Старий Салтів, вул. Донецька предмет іпотеки.
Як зазначає у позові позивач, за договором позики у нього з початку 2016 року виникла заборгованість. ОСОБА_5 на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про нотаріат», шляхом передачі заяви через нотаріуса надіслано вимогу до ОСОБА_1 зі зворотнім повідомленням, в якій сповіщав ОСОБА_1 про заборгованість та повернення всієї суми позики та сплати штрафних санкцій за договором позики. Вимога була переданою нею, приватним нотаріусом за адресою задекларованою в договорі позики, яка по закінченню терміну зберігання повернулася на адресу нотаріуса. Пунктом 2 договору позики сторони узгодили, факт, який є підтвердженням отримання позичальником будь-якої кореспонденції. 23 січня 2017 року нею, приватним нотаріусом на адресу задекларовану ОСОБА_1 у договорі позики, передано заяву ОСОБА_5 про намір передати предмет іпотеки в забезпечення заборгованості ОСОБА_1 Заява отримана ним особисто 16 лютого 2017 року. 27 квітня 2017 року на підставі ст. 38 ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладені договори купівлі-продажу на обєкти предмету іпотеки. Після укладання договорів купівлі-продажу за заявою ОСОБА_6 23 квітня 2017 року права власності на вказані обєкти зареєстроване на імя покупця. В задоволенні позову ОСОБА_1В просила відмовити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 191 ЦПК України подала суду відзив на позовну заяву, згідно якого з позовною заявою не згодна, заперечує проти неї повністю, вважає безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону. 27 квітня 2017 року нею придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садового типу та тамбуром № 6 на підставі договору купівлі-продажу, а також земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок за договором купівлі-продажу. Договори посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_4 Перед придбанням їй було розяснено, що будинок був закладений в іпотеку в забезпечення виконання договору позики та продається у звязку з тим, що позивачем не виконані умови договору позики та позика не повернута. ОСОБА_5 подав заяву про прийняття рішення з реалізації предмету іпотеки, оскільки він за договором і законом набув на це право. Перед укладанням договору нею було оглянуто повідомлення ОСОБА_5 позивачу про суму заборгованості та вимогу про усунення порушень договору у тридцятиденний строк та попередження, що у разі залишення вимоги незадоволеною, буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Дослідивши, що документи оформлені належним чином та дотриманні всі вимоги, прийняла рішення про придбання будинку та земельної ділянки. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, справу розглядати за її відсутності.
Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 15 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за № 827.
Відповідно до п. 1 вказаного договору ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 13 600,00 доларів США, з поверненням не пізніше 15 липня 2017 року у порядку та строки визначені договором, а саме 15 числа кожного місяця в еквіваленті 300 доларів США (а.с. 7-8).
Згідно даних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих 27 квітня 2017 року, право приватної власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку на підставі зазначених договорів купівлі-продажу від 27 квітня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с. 16-17).
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У порушення умов договору позики від 15 липня 2016 року, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1049 ЦК України ОСОБА_1 позика за вказаним договором не повернута, порушення виконання зобовязання почалося з першої суми повернення, за графіком повернення, зазначеним у п. 1 договору, яким встановлено порядок та строк повернення сум позики. Виникла заборгованість, що не заперечується позивачем у ході розгляду справи.
14 грудня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 з заявою про передання ОСОБА_1 вимоги про повернення валютних цінностей у вигляді та в натурі повністю у сумі 13 600 доларів США, отриманих ним за договором позики від 15 липня 2016 року з підстав порушення умов договору, а саме п. 1 вказаного договору та сплати штрафних санкцій за вищевказаним договором. У разі не повернення вказаної суми грошових коштів протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї заяви і не предявлення нотаріусу доказів повернення боргу буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. Заява зареєстрована в реєстрі за № 02-24/711. 14 грудня 2016 року вимоги, викладені в заяві ОСОБА_5, направлені рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 та повернуті з позначкою за закінченням терміні зберігання (а.с. 28-29).
Твердження позивача щодо неотримання даної заяви з вимогою про повернення позики у встановлений строк, суд вважає необґрунтованими, оскільки у п. 2 договору позики від 15 липня 2016 року сторони узгодили, що будь-яка кореспонденція на адресу ОСОБА_1 має надсилатися на адресу його мешкання, задекларовану в договорі позики від 15 липня 2016 року. Має вважатися отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою, незалежно від того, чи отримав він її особисто, та незалежно від причин неотримання особисто. Достатнім доказом отримання ним кореспонденції від позикодавця та/або від нотаріуса має сприйматися будь який поштовий документ, що підтверджує її надходження до зазначеного поштового відділення. Поштовий документ, який повернутий з відміткою «За закінченням строку зберігання» має сприйматися достатнім доказом відмови від виконання зобовязання, невиконання вимог про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця права дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене, як іпотекодавцем, за іпотечним договором у забезпечення виконання зобовязань за договором позики.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, ще в момент укладання та нотаріального посвідчення договору позики позивач ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений із текстом оспорюваного правочину і власним підписом фактично визнав і погодився із усіма та кожною його умовою, зокрема, з вказаною умовою, викладеною у п. 2.
Судом встановлено, що заява приватним нотаріусом ОСОБА_4 надіслана позивачу на задекларовану у договорі адресу та з підстав узгоджених сторонами у договорі позики вважається отриманою ним з моменту надходження до поштового відділення. Позивачем вимоги про повернення позики повністю у сумі 13 600 доларів США з підстав порушення умов договору позики від 15 липня 2016 року не виконані, сума заборгованості у визначений вимогою строк неповернута.
З підстав непогашення ОСОБА_1 у встановлений строк суми боргу, 23 січня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 з заявою про передання ОСОБА_1 прийнятого рішення з підстав передбаченого договором іпотеки від 15 липня 2016 року застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» про реалізацію предмета іпотеки в забезпечення боргу за договором позики від 15 липня 2016 року. Протягом тридцятиденного строку з отримання цього повідомлення, ОСОБА_1 мав письмово повідомити про намір купити предмет іпотеки. У разі не висловлення наміру, він має право продати предмет іпотеки будь-якій особі на власний розсуд. Вказана заява була направлена приватним нотаріусом та отримана ОСОБА_1 16 лютого 2017 року, що вбачається з даних поштового повідомлення (а.с. 30-31).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив умови договору позики від 15 липня 2016 року, не виконував вимоги щодо дострокового повернення всієї суми позики та сплати штрафних санкцій в обумовлені в заяві відповідача, надісланій приватним нотаріусом строки, через що була направлена заява про прийняте відповідачем рішення про реалізацію предмета іпотеки, яка отримана ОСОБА_1 з вимогою при письмове повідомлення наміру придбання предмету іпотеки.
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Таким чином, позивачу як іпотекодержателю належить право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником умов основного зобов'язання.
Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону, що передбачено ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку».
Стаття 38 ЗУ «Про іпотеку» закріплює право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя.
Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.
Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.
Отже, відповідач ОСОБА_5 обрав позасудовий шлях захисту порушених прав позикодавця щодо виконання позичальником грошового зобов'язання за договором позики, забезпеченого іпотекою.
Договором іпотеки сторони узгодили, що у випадку невиконання ОСОБА_1 письмової вимоги щодо усунення порушення зобовязань за договором позики у встановлений строк відповідач має право задовольнити таку вимогу за рахунок предмета іпотеки (пункт 6 договору).
Пункт 9 договір іпотеки від 15 липня 2017 року має застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, передбачає згідно вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набуття ОСОБА_5 право власності на предмет іпотеки та продаж предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».
Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Суд вважає, що ОСОБА_5 на підставі умов договору іпотеки від 15 липня 2016 року та вимог ст. ст. 12, 35, 36, 38 ЗУ «Про іпотеку» правомірно задовольнив свої вимоги за договором позики за рахунок продажу предмета іпотеки від свого імені покупцю ОСОБА_6, тому підстав для скасування договорів купівлі-продажу від 27 квітня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстрованих за № 500 та № 504, суд не вбачає.
Відповідно до ст. ст. 10, 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та нерухомого майна та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус. Підставою державної реєстрації права власності є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.
Аналіз наведеного свідчить, що про безпідставність вимог позивача щодо визнання протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_4, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за покупцем ОСОБА_6 на підставі укладених договорів купівлі-продажу нерухомого майна між нею та ОСОБА_5Д
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів порушення його прав, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача.
Окрім цього, відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішення зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 12, 81, 133, 141, 158, 265 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування рішення прав та їх обтяжень відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Вовчанський районний суд Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_2, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Автострадна наб., 21-а.

Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 141-а.

Відповідач - ОСОБА_5, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Представник відповідача ОСОБА_3, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_6, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Суддя -