ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м.Суми

Справа №585/3348/18

Номер провадження 22-ц/816/1309/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Прокуратура Сумської області, Державна казначейська служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі Ліквідаційної комісії

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Машини І.М., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 18 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Склярова Сергія Леонідовича, звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в якому просить стягнути з держави Україна на його користь шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 червня 2013 року Роменським МВ УМВС України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001867 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України за фактом вчинення ним хуліганських дій. 12 липня 2013 року слідчим СВ Роменського МВ йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. 31 серпня 2013 року в даному кримінальному провадженні до Роменського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт. Кримінальне провадження розглядалося неодноразово в судах першої та апеляційної інстанції. Вироком Недригайлівського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року, позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та виправдано у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він перебував під слідством та судом 57 місяців 13 днів. Такі дії відповідачів завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 250 000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу 213 772 грн 26 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати в сумі 3206 грн 58 коп. віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі Ліквідаційної комісії, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У своїх доводах вказує на те, що сума моральної шкоди, необхідної для відшкодування позивачу в розумних розмірах, відповідно до вимог чинного законодавства повинна бути справедливою та не призводити до збагачення позивача. Вважає, що характер і обсяг моральних страждань, які, на думку ОСОБА_1, були спричинені йому під час досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи, не підтверджені жодним документом.

Крім того, вказує про помилковість тверджень в рішенні суду стосовно того, що представник УМВС України в Сумській області не з'явився в судове засідання, належним чином не повідомив про причину неявки, клопотань чи заяв не направляв, так як представник ліквідаційної комісії приймав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скляров С.Л., посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому вказує на те, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності ґрунтуються на нормах закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Склярова С.Л., представника прокуратури Сумської області Дубової О.В., які вважають рішення суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності права позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, оскільки мається виправдувальний вирок суду відносно нього, який підтверджує незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 червня 2013 року Роменським МВ УМВС України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001867 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України за фактом вчинення ОСОБА_1 хуліганських дій.

12 липня 2013 року слідчим СВ Роменського МВ УМВС України в Сумській області лейтенантом міліції Яковенком К.О. ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (а. с. 5).

Дії ОСОБА_1 органами досудового розслідування спочатку кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, як вчинення хуліганських дій з застосуванням предметів, спеціально пристосованих або заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

26 грудня 2016 року під час судового розгляду, користуючись правом, передбаченим ст. 338 КПК України, прокурор змінив обвинувачення з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України.

Справа неодноразово перебувала на розгляді в суді першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема, вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком від 27 січня 2014 року, визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

В строк остаточно призначеного покарання за сукупністю злочинів зараховано 327 днів частково відбутого покарання за попереднім вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 січня 2014 рок, врахувавши день його затримання за попереднім вироком 03 липня 2014 року (а. с. 10-13).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року вказаний вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 296 ч. 4 КК України в Недригайлівському районному суді Сумської області в іншому складі суду.

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України та виправдано (а. с. 16-25).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року, зазначений вирок, яким ОСОБА_1, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України та виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення (а. с. 26-29).

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 12 липня 2013 року по 25 квітня 2018 року, тобто 57 місяців та 13 днів.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15.

Судом встановлено та не спростовано відповідачами, що ОСОБА_1 протягом 57 місяців та 13 днів незаконно перебував під слідством та судом, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи (3 723 грн. 00 коп.), що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 31 березня 1995 року за № 4 роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, права позивача протягом тривалого часу були обмежені, порушено нормальний спосіб його життя, він відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього, та був змушений доводити у різних судових інстанціях свою невинуватість, що спростовує доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено характер та обсяг його моральних страждань, спричинених під час досудового слідства та судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі Ліквідаційної комісії залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик