Справа № 531/1060/18
Номер провадження 2/540/133/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.

за участю секретаря Ткач Н.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 18.03.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у серпні 2018 року до Машівського районного суду Полтавської області з Карлівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач по справі доводиться їй рідним братом, зареєстрований у квартирі, однак фактично не проживає у ній з 12.11.2003 року. Його реєстрація у вказаній квартирі перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатися своєю власністю. У звязку з викладеним, позивач просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування указаним жилим приміщенням, у звязку з не проживанням в даній квартирі без поважних причин безперервно більше шести місяців.

В письмових поясненнях представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 повідомила, що відповідач повністю заперечує проти заявленого позову, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки відповідач не проживає у квартирі тимчасово за домовленістю з позивачкою, також зазначила, що позивачка ніколи не зверталася до нього з вимогою про зняття з реєстрації з даної квартири. Позивачка більше 10 р. приховувала те, що квартира згідно договору дарування належить їй. Звертаючись до суду вона вказує на відсутність відповідача у житловому приміщені без поважних причин безперервно більше 6 місяців, натомість згідно наданих до позову документів видно, що квартира складається з трьох кімнат, в який проживає чотири особи, а тому відповідач не мав можливості проживати у ній. На даний час у квартирі не проживають і не зареєстровані діти позивача, а тому відповідач може повернутися у житло у будь-який час. У звязку з наведеним представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.39,40).

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні, пояснивши, що відповідач у належній позивачу квартирі не проживає більше 20 років без поважних причин, за власною волею, перешкод в проживанні йому ніхто не чинив, ОСОБА_4 відомо, що квартира належить його сестрі позивачу по справі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, покликаючись на невідповідність позовних вимог обставинам справи та те, що вони не ґрунтуються на Законі, оскільки позивач вказує що приводом для звернення до суду стало сплата нею одноосібно комунальних платежів, натомість до брата з проханням сплачувати такі витрати не зверталася, про те, що квартира подарована сестрі він дізнався під час розгляду справи в суді. Він вважав спірне житло його власністю, куди він може повернутися в будь-який час, адреса реєстрації є його поштовою адресою як підприємця. Також пояснила, що на даний час право власності відповідачем не оспорюється в суді.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року визнано явку відповідача обовязковою, але відповідач в судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору дарування від 12.11.2003 року та копією технічного паспорту на вказану квартиру (а.с. 8-10).

Згідно з копією домової книги, в квартирі АДРЕСА_3, зареєстрований, у т.ч., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14). Даний факт також підтверджується повідомленням виконкому Карлівської міської ради (а.с.23).

Водночас за актом обстеження матеріально-побутових умов гр. ОСОБА_1 від 05.08.2016 р. та 29.11.2016 р. встановлено, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею у квартирі прописані чоловік, діти та брат, але брат і донька проживають за іншою адресою (а.с.11,12).

Згідно з актом обстеження матеріально побутових умов проживання гр. ОСОБА_1 від 08.06.2018 р. було встановлено, що вона проживає за вищевказаною адресою прописані діти та брат , але донька проживає у м. Харків, а брат ОСОБА_4 відповідач по справі з 12.11.2003 р. мешкає за іншою адресою, у м. Карлівка вул. Великотирнівська, 39 аАДРЕСА_4 (а.с.13).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожна окремо, показали, що відповідач ОСОБА_4 близько 20 років не проживає у спірній квартирі, відтоді як посварився з батьком, він має власну квартиру, де мешкає з сімєю, про те, що батьки подарували квартиру сестрі він знав, перешкод в проживанні йому ніхто не чинив.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до відповідача, та правових підстав, за яких ці вимоги пред'явлено позивачем, є відсутність або непроживання відповідача без поважних причин понад один рік в квартирі позивача.

У судовому засіданні не встановлено поважних причин непроживання відповідача в спірній квартирі, оскільки він має можливість самостійно обирати місце проживання, правовстановлюючий документ на квартиру чинний, не скасований та не визнаний недійсним в судовому порядку, справа слухається судом тривалий час та відповідач за цей час не виявив бажання оспорити право власності на житло.

Згідно з роз'ясненнями п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин, даючи оцінку зібраним у справі доказам, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, суд уважає, що оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в належній позивачці квартирі, власницею якої вона являється відповідно до договору дарування, а тому приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом в АДРЕСА_5.

Розглядаючи доводи представника відповідача щодо невірного обрання позивачем способу захисту суд зазначає, що дійсно, у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають, але помилкове посилання позивача на вказані норми Закону не може бути підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 1-18, 81,141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка та жителька АДРЕСА_7, паспорт громадянина України серія КО № 288170 виданий Карлівським РВ УМВС України в Полтавській області 15.11.2001 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт громадянина України серія КН № 038428 виданий Карлівським РВ УМВС України в Полтавській області 12.12.1995, інші відомості - відсутні.

Повний текст Рішення складено 21.03.2019 року.

Суддя С. М. Косик