ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/4497/17

провадження № 22-ц/4809/248/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат Романюк Ольга Валентинівна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Романюк Ольги Валентинівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року у складі головуючого-судді Павелко І.Л. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в розмірі 33 8350 грн., автомобіля Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 14765-00 грн., а всього - в сумі 353115 грн., припинення її - ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, та автомобіля Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, визначення, що після припинення права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, житловий будинок та автомобіль в цілому належить ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2012 року визнано спільною сумісною власністю подружжя майно: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1; автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску, державний знак НОМЕР_2.

В порядку розподілу спільного майна подружжя за позивачкою визнано право власності 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1; автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску, державний знак НОМЕР_2.

В порядку розподілу спільного майна подружжя за відповідачем визнано право юності на 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1;автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску,державний знак НОМЕР_2.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2013 року задоволено її позов до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Суд вселив позивача у спірний будинок, та зобов'язав відповідача не чинити їй перешкоди у користування будинком, передати ключі від вхідних дверей і воріт.

Проте на теперішній час рішення суду ігноруються відповідачем і залишаються не виконаними.

Спірним майном в цілому користується відповідач, будь-яку компенсацію позивач за це не отримує, спільне користування вказаного майна співвласниками неможливе, у добровільному порядку спір не вирішується, доступу до будинку як власник позивач не має взагалі. З цих підстав просила задовольнити її позов.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

Суд дійшов висновку, що позивач не надала доказів, що відповідач спроможний виплатити компенсацію вартості належної відповідачу частки у спільному майні, та з огляду на закріплені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, зобов'язання виплатити компенсацію може становити для відповідача надмірний тягар.

Крім того позивачем не доведено неможливості поділу в натурі житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Адвокат Романюк О.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1, подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу в якій, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що суд фактично не вирішив спір існуючий між сторонами з 2012 року, не захистив право позивача розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Судом не враховані вимоги ст. 361 ЦК України відповідно до яких співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відзначає, що судом при ухваленні рішення не враховані та не захищені інтереси позивача як власника майна у спосіб, передбачений ст. 364, 365 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Романюк О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

У період з 29.06.1991 року по 17.12.2010 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.12.2010 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10).

На підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.12.2012 року (а.с.15-18), визнано спільною сумісною власністю подружжя майно: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1; автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску, державний знак НОМЕР_2 (а.с.11-14).

В порядку розподілу спільного майна подружжя за позивачкою визнано право власності 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1; автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску, державний знак НОМЕР_2.

В порядку розподілу спільного майна подружжя за відповідачем визнано право юності на 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1; автомобіль Мазда 323, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль ЗІЛ 131 СПГ, 1974 року випуску, державний знак НОМЕР_2.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.03.2014 року (а.с.15-18), вселено ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинком. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 у користуванні будинком АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_3 передати ключі від вхідних дверей та воріт (а.с.19).

На виконання вказаних судових рішень Кіровським районним судом були видані виконавчі листи (а.с.24-31).

Копією акта державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 12.05.2014 року підтверджується факт перешкоджання відповідачем вселення ОСОБА_1 до спірного будинку (а.с.32).

На даний час рішення суду залишаються невиконаними.

Згідно копії звіту про оцінку ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, на дату оцінки - 10.07.2017 року, в тому числі із самочинними забудовами складає 785428 грн. без ПДВ, самочинно забудованих будівель становить - 108727 грн. без ПДВ, житлового будинку з надвірними будівлями без самочинно збудованих будівель - 676701 грн. без ПДВ (а.с.44-45).

Згідно копії звіту №102/17 про оцінку автомобіля Мазда 323 - середня ринкова вартість такого автомобіля на дату оцінки - 07.07.2017 року складає 29530,10 грн. (а.с.46-47).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Відповідно до статей 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При цьому присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Разом з тим положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача - співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із частиною четвертою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв'язку з неможливістю виділення її в натурі.

Норми статті 365 ЦК України у поєднанні з частинами четвертою та п'ятою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги одного зі співвласників, у тому числі одного з подружжя, про припинення частки іншого співласника у спільному майні шляхом виплати йому компенсації вартості такої частки.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за згодою відповідача, зобов'язання виплатити компенсацію може становити для відповідача надмірний тягар, матеріали справи не містять доказів того, що неможливо виділити належну позивачу частку житлового будинку з надвірними будівлями № 1-А по вул. Курганній в м. Кіровограді в натурі.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставин, передбачених статтею 364 ЦК України, необхідних для компенсації вартості належної їй частки автомобіля, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, враховується, що позивачем не надано доказів щодо наявності та технічного стану спірного автомобіля, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, що перешкоджає визначити його дійсну вартість для вирішення питання щодо розміру компенсації при залишенні його у власності одного із співвласників.

Наданий позивачем звіт суб'єкта оціночної діяльності про оцінку автомобіля Mazda 323 (а.с. 46 ) не містить інформації щодо спірного автомобіля, а лише визначає середню ринкову вартість автомобіля такої марки.

Тому, правильним є висновок суду про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано достатніх доказів про наявність обставин, які входять до предмету доказування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позивачем не доведено наявність передбачених законом умов для застосування обраного нею способу захисту своїх прав та спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно.

Доводи апеляційної скарги про неможливість володіння та користування спільним майном, висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені і належно оцінені судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Романюк Ольги Валентинівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: Л.М. Дьомич

О.Л. Карпенко