Справа № 308/9824/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 березня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи її тим, що 19 липня 1997 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №304. Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 08.06.2017 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду, даний шлюб було розірвано.

За час шлюбу, 19.07.2000 року ними, як подружжям було придбано спільне сумісне нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 27/83.

Після розірвання шлюбу виникли питання між ними, як колишнім подружжям, про поділ спільно набутого за час шлюбу майна. Досягнути згоди у позасудовому порядку вони не змогли.

Враховуючи наведене, позивач просить здійснити поділ їх спільного сумісного майна наступним чином, визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ квартири за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 27/83 та визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на Ѕ квартиру, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 27/83. Стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_4, згідно якого вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності та проти винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання цивільної справи за №308/9824/18, зокрема шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі наведеного суд керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається, з копії свідоцтва серії І-ФМ № 051537 від 19.07.1997 року про шлюб, 19.07.1997 року між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Кобозєва) Т.А. та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний записом №304.

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ФМ №083086 від даного шлюбу народився син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2017 року шлюб укладений 19 липня 1997року між ОСОБА_2Ю, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Кобозєва) Т.А, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що зроблено відповідний запис за №304 розірвано.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу серії АВМ №644260 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5М, 19 липня 2000 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано майно: а саме квартиру, що за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 27/83, загальною площею 54,3 кв.м. вартістю 13980 гривень.

З інформаційної довідки Архітектурно-планувальне бюро №1911 від 18.12.2018 року вбачається, що квартира №83 за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, №27 станом на 31.12.2012 року була зареєстрована в КП «БТІ м. Ужгорода» реєстровий №1259 за ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Між сторонами не укладався договір про розподіл майна. Відомості про укладення такого сторонами по справі суду не надавались.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За приписами статті 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як зазначено у ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.1,5 ст. 71 СК якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками вказаного майна і частки кожного в даному майні є рівними.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуто під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі і згідно з приписами ч.1 ст. 70 СК України, частки позивача та відповідача є рівними, тобто по 1/2 частки кожному.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми Сімейного кодексу України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 13, 141, 259, 263, 265, 268, 271, 354, 365, 430 ЦПК України, ст.ст.368, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задоволити.

Здійснити поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за:

1. ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, індетифікаційний номер НОМЕР_1) право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

2. ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, індетифікаційний номер НОМЕР_2) право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 25 березня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6