КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Київ

справа № 373/647/18

провадження № 22-ц/824/4124/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ЛитвиненкоОлени Леонідівни

на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у складі судді Реви О.І.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася до суду з позовомпростягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначала, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 03 квітня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертала увагу на те, що відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Вказує, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач своєчасно не повернула кошти за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 квітня 2013 року, що станом на 22 березня 2018 року становить загальну суму 33 871,97 грн., яка складається із тіла кредиту - у розмірі 2 409,06 грн., відсотків за користування кредитом - у розмірі 551,46 грн., нарахованої пені - у розмірі 28 822,31 грн., та штрафів - у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 589,14 грн. (процентна складова), та стягнути суму судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 16 січня 2019 року представник позивача Литвиненко О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин, що мають значення для справи, та без належної оцінки доказів.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач за час розгляду справи в суді першої інстанції заперечень проти позовної заяви не подавала, розрахунок заборгованості не оспорювала, факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та факт ознайомлення з умовами, тарифами та правилами банку не заперечувала, а відтак, висновки суду щодо безпідставності вимог позивача ґрунтуються на припущеннях. Вказує, що відповідач підписала заяву від 03 квітня 2013 року та ознайомилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», а тому уклала кредитний договір, який є договором приєднання. Зазначає, що відсутність підпису відповідача на «Умовах та правилах надання банківських послуг» не свідчить про її необізнаність з умовами договору, оскільки відповідач підписала анкету-заяву, чим висловила згоду щодо приєднання до умов договору. Вважає, що надані банком відомості щодо виданої картки та встановлення кредитного ліміту на підставі договору від 03 квітня 2013 року є належними доказами, проте, суд першої інстанції неналежно дослідив ці докази та помилково зазначив про недоведеність встановлення та надання кредиту відповідачу. Крім того, відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку та розрахунком заборгованості. Таким чином, на думку апелянта, суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направила.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім'я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), так як за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, позивачем не надано.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 03 квітня 2013 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій вона зазначила, що ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк», Пам?ятка клієнта, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов?язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Пунктом 2.1.1.2 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг врегульовано, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам?ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки, зазначена у заяві.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету та на підтвердження зазначеного надав копію заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льготного періоду», а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та розрахунок заборгованості.

Як убачається з наданого представником позивача Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2013 року станом на 31 травня 2015 року, відбувалися періодичні погашення.

Банком, відповідно до наданих розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2013 року станом на 31 травня 2015 року та станом на 22 березня 2018 року розмір ставки по поточній та простроченій заборгованості неодноразово змінювався.

Обґрунтовуючи позов, банк зазначав, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору банком станом на 22 березня 2018 року нараховано заборгованість за тілом кредиту - 2 409,06 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 551,46 грн., заборгованість за пенею - 28 822,31 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1 589,14 грн., а всього на загальну суму 33 871,97 грн.

Разом з тим, в анкеті-заяві зазначено лише дані відповідача та її підпис. Відомості про те, яку саме картку бажає оформити позичальник, а також бажаний кредитний ліміт відсутні, також як і відсутня інформація про погоджений сторонами розмір процентів, штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Як убачається з наданої суду копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, пунктом 2.1.1.5.6 передбачено, що у випадку невиконання зобов'язань по договору, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплаті винагороди банку. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов'язання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним.

Окрім того, представником позивача не наведено доказів інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків не менше ніж за 7 днів до введення змін, як це передбачено п. 1.1.3.2.4.

Також всупереч п. 1.1.3.1.9 Договору, за яким Банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками, судом не добуто доказів виконання Банком даної умови. А саме, в суді не виявилося за можливе дослідити з наданої суду копії вказаної заяви, яким же способом власник виписки інформувався Банком про стан картрахунків. Адже, як вбачається з наданих суду Розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03.04.2013, укладеного між сторонами, в період дії даного договору неодноразово збільшувалась процентна ставка (поточна і прострочена заборгованість).

Таким чином, позивач, змінивши розмір процентів за договором, фактично змінив умови кредитного договору.

Частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

При цьому, згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зазначає, що станом на 22 березня 2018 року заборгованість за тілом кредиту становить 2 409,06 грн. Проте, матеріали справи не містять підтвердження збільшення кредитного ліміту банком та згоди на це відповідача, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, пені та штрафу.

Незважаючи на те, що анкета-заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яку саме картку видано відповідачеві, строк дії картки, розмір кредитного ліміту, відомості про видачу відповідачу пам'ятки клієнта тощо.

Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності цього розрахунку.

Згідно статей 57, 60, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Окрім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник позивача посилалася, зокрема на те, що доказом користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, в якій відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання, проте, така виписка у матеріалах справи відсутня, як відсутня і довідка про видану картку та строк дії картки, на які в апеляційній скарзі посилається представник АТ «Приватбанк».

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай