КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 380/1405/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/395/2019Головуючий у суді першої інстанції - Лісовенко П.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Немировська О.В.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Промінь» на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Приватної агрофірми «Промінь» про визнання недійсним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до Приватної агрофірми «Промінь», згідно з яким просила:

- визнати недійсним договір оренди землі № 95, укладений 10.09.2012 року між Приватною агрофірмою «Промінь» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 3,054 га, яка розташована на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області з кадастровим номером :06:004:0017, що 29.12.2012 року зареєстрований Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 року за № 07213, а потім 27.03.2017 року зареєстровано Державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - номер запису про речове право 19722959;

- визнати недійсною державну реєстрацію Договору оренди землі № 95 від 10.09.2012 року Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області, запис у державному реєстрі земель № 07213 від 29.12.2012 року;

- скасувати державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно: права оренди земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0017, номер запису про інше речове право: 19722959.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником земельної ділянки площею 3,054 га на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:004:0017, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТА № 028841 від 03.10.2012 року.

При цьому, як їй стало відомо, 27.03.2017 року державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації Київської області було здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди вищезазначеної ділянки) на підставі договору оренди землі № 95 від 10.09.2012 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Тетіївському районі Київської області, який начебто було укладено між Приватною агрофірмою «Промінь» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, вказувала, що вона ніколи не мала волевиявлення на укладення вищенаведеного договору оренди землі та не підписувала його.

За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26.09.2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 95 від 10.09.2012 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0017, площею 3,0541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області, укладений між ОСОБА_1 та приватною агрофірмою «Промінь». Визнано недійсною державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки № 95 від 10.09.2012 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0017, площею 3,0541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області, укладеного між ОСОБА_1 та приватною агрофірмою «Промінь», проведену Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської облсті 29.12.2012 року за № 07213. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки № 95 від 10.09.2012 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0017, площею 3,0541 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області, укладеного між ОСОБА_1 та приватною агрофірмою «Промінь», проведену державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 27.03.2017 року, номер запису про інше речове право 19722959. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 170, 171).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що висновок судової почеркознавчої експертизи, покладений судом першої інстанції в основу свого рішення про задоволення позову, є неналежним, недопустимим та недостатнім доказом, адже достовірність наданих експерту зразків підпису позивача викликають у нього сумнів.

При цьому, на думку апелянта, судом першої інстанції було порушено норми чинного ЦПК України в частині правил проведення підготовчого засідання у справі.

Крім того, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки його заяві про застосування строків позовної давності, відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку для звернення до суду з даним позовом (а.с. 175-181).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2018 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (а.с. 188, 189).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2018 року призначено справу до розгляду (а.с. 194).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2018 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 205, 206).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.10.2019 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду (а.с. 222, 223).

У судовому засіданні судом апеляційної інстанції в порядку, передбаченому ст. 55 ЦПК України, було залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи тривалий розгляд даної справи, а також положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції зі змісту копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2012 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6, 39), ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:004:0017, площею 3,0541 га, що розташована на території Клюківської сільської ради Тетіївського району Київської області.

При цьому, згідно з Договором оренди землі за № 95 від 10.09.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Приватною агрофірмою «Промінь», вищезазначена земельна ділянка була передана позивачем в оренду строком на десять років (а.с. 7, 8).

Вказаний договір оренди землі 29.12.2012 року було зареєстровано Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області за № 07213, а 27.03.2017 року - державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 19722959.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що вона ніколи не мала волевиявлення на укладення вищенаведеного договору оренди землі та не підписувала його.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст.ст. 14, 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Укладення договору оренди землі, зокрема укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

В той же час, як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Тобто, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18.12.2013 року по справі № 6-127цс13).

Однак, згідно з висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 8-4/1092 від 31.08.2018 року підпис в графі «Орендодавець» в Договорі оренди землі № 95 від 10.09.2012 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПА «Промінь» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0017 та площею 3,0541 га, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 142-145).

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, встановивши, щодо договір оренди землі від 10.09.2012 року не підписаний ОСОБА_1 , що, як наслідок, виключає наявність у неї волевиявлення на його укладення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку як про визнання вказаного договору недійсним з підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і про задоволення похідних вимог щодо визнання недійсної проведеної Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області державної реєстрації договору оренди земельної ділянки № 95 від 10.09.2012 року за № 07213 та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки № 95 від 10.09.2012 року, проведеної 27.03.2017 року державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 19722959.

Посилання апелянта на те, вищенаведений висновок експерта є неналежним доказом на підтвердження заявлених позивачем позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, адже на спростування зазначеного висновку судової експертизи стороною відповідача не було надано жодного належного і допустимого доказу, зокрема відповідної рецензії висновку судового експерта, складеної уповноваженим органом, з якої б вбачалися недоліки проведеного експертного дослідження.

Натомість, оскільки судово-почеркознавча експертиза була проведена Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на підставі ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 16.05.2018 року та із дослідженням виключно тих документів (експериментальних та вільних зразків підпису), які були надані судовому експерту саме судом першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що судовому експерту було надано для дослідження сумнівні зразки підписів позивача, на чому, в свою чергу, наголошував апелянт у своїй апеляційній скарзі.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом вищевказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права після того, як 27.03.2017 року державним реєстратором Тетіївської районної державної адміністрації Київської області було здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди вищезазначеної ділянки) на підставі договору оренди землі № 95 від 10.09.2012 року.

В свою чергу, враховуючи як дату звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом (27.09.2017 року), так і встановлені обставини справи щодо непідписання ОСОБА_1 оспорюваного Договору оренди, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, адже позов було пред`явлено в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та некоректного власного тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватної агрофірми «Промінь» - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Приватної агрофірми «Промінь» про визнання недійсним договору оренди землі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Немировська