Провадження №2/428/259/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Селіхової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 13.04.2017 року припинив трудові відносини з відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 11854,55 грн. 23.03.2018 року було винесене рішення № 428/1420/18 про стягнення заборгованості із заробітної плати. Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2017 року по 16.08.2018 року в сумі 62295,64 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позові. Додатково пояснив, що в квітні 2017 року він звільнився з підприємства. Борг по заробітній платі відповідач сплатив 16 серпня 2018 року. 18 грудня 2018 року він звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, коли дізнався від інших працівників, що він може так зробити. Оскільки відповідач не роз'яснив йому його право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він пропустив строк для звернення до суду. Зазначена обставина є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду. Просив суд поновити йому строк для звернення до суду з позовом, визнавши причини пропуску строку поважними, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Селіхова Г.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені в заяві про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду. Додатково пояснила, що позивач не навів поважності причин пропуску строків звернення до суду та конкретних обставин, які б пояснювали поважність таких причин. Позивач ні в судовому засіданні, ні в клопотанні про поновлення строків звернення до суду не навів поважності причин такого пропуску строку звернення до суду. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з 22.06.1995 року по 13.04.2017 року, включно.

Трудові відносини припинились 13.04.2017 року за власним бажанням ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 11854,55 грн., про стягнення якої 23.03.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було винесене рішення.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» 16.08.2018 року виплатило позивачу борг по заробітній платі в повному обсязі в сумі 11854,55 грн., що підтверджується копією виписку з банківського рахунку позивача від 08.11.2018 року, виданої АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 13.04.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 14.04.2017 року по 15.08.2018 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 23,21 грн., а середньомісячне число робочих годин - 167,2 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» № 36929 від 30.08.2018 року.

Загальна кількість робочих годин за період з 14.04.2017 року по 15.08.2018 року, включно, становить 2679,6 год., яка складається з кількості робочих годин за 10 робочих днів затримки у квітні 2017 року (167,2 год. : 19 робочих днів у квітні 2017 року х 10 робочих днів затримки = 88,0 год.), за 15 повних місяців затримки з травня 2017 року по липень 2018 року (167,2 год. х 15 місяців = 2508,0 год.) та за 11 робочих днів затримки у серпні 2018 року (167,2 год. : 22 робочих днів у серпні 2018 року х 11 робочих днів затримки = 83,6 год.).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 62193,52 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 23,21 грн. х 2679,6 год. = 62193,52 грн.).

Разом з тим, встановивши вину відповідача у порушенні трудових прав позивача та перевіривши обґрунтованість розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Слід відзначити, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищевказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц. Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

Слід відзначити, що встановлені статтею 233 КЗпП строки, є строками звернення до суду, а не строками позовної давності, у зв'язку із чим такі строки звернення до суду мають перевірятися та застосовуватися судом з власної ініціативи.

В судовому засіданні, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, було встановлено, що позивач поважною причиною пропуску строку звернення до суду вважає те, що відповідач при звільненні не роз'яснив йому його право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд вважає зазначені доводи безпідставними та необґрунтованими. В судовому засіданні не було встановлено, що в період з 16 вересня 2018 року по день звернення до суду 18 грудня 2018 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні або за кордоном, або існували інші причини, які дійсно об'єктивно унеможливлювали його звернення до суду з зазначеним позовом. Той факт, що позивач дізнався про порушення свого права тільки 08 листопада 2018 року, коли отримав в АТ КБ «Приватбанк» виписку з карткового рахунку, не є свідченням існування поважних причин строку звернення до суду. Навіть і в цьому випадку він мав можливість звернутись з позовом до суду в строк до 17 листопада 2018 року.

Аналізуючи вищенаведене у сукупності з обставинами , встановленими в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено і відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат, тому судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258- 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 21 березня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», місцезнаходження: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник відповідача: Селіхова Галина Анатоліївна, місцезнаходження: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_3

Суддя Ж. І. Кордюкова