Провадження № 2/712/252/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Ткач В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про оспорювання батьківства. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 21 вересня 2006 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси. Позивачка на час реєстрації шлюбу вже мала дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про існування якої до 2006 року йому не було відомо. В подальшому, позивач йому повідомила, що він являється біологічним батьком ОСОБА_7 . 21.11.2006 року він написав заяву про визнання батьківства АДРЕСА_1 , внаслідок чого в графі відомості про дитину було змінено прізвище дитині з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , а по-батькові змінено з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . Спільне життя у них з відповідачем не склалося та 23.03.2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси їх шлюб було розірвано. При останній зустрічі позивачем було повідомлено, що вона його обманула і він не є батьком ОСОБА_7 . В зв`язку з чим, просить суд виключити відомості про його батьківство з актового запису № 3 від 14.05.2001 року про народження ОСОБА_12 внесені Киселівською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області; зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області внести зміни до актового запису у Книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_12 видати нове Свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_12 .

У відзиві на позов відповідач позов не визнала, пояснюючи тим, що з позивачем вона познайомилася в 2005 році, на той час її доньці було 4 роки. До 2005 року вони не були знайомі і за жодних обставин позивач не міг бути кровним батьком її доньки. Тож станом на момент знайомства йому достовірно було відомо що він не являється біологічним батьком дитини, дана обставина йому була відома і під час написання заяви про визнання батьківства. Єдиною метою ОСОБА_1 при усиновленні дитини було покращення житлових умов. Вказує, що ОСОБА_1 удочерив дитину, знаючи, що це дитина не його, а тому відповідно до норм діючого законодавства, він не має права оспорювати батьківство. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2018 року на 15-30 год.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.01.2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено до розгляду на 27 лютого 2019 року.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що в 2000 році приїжджав до міста Черкаси на декілька днів щоб влаштуватися на роботу до військової частини. В той час познайомився з відповідачкою, з нею у них були інтимні стосунки. Потім вони не бачилися і не спілкувалися. У 2003 році влаштувався на роботу до військової частини та одружився з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_13 , з якою прожив до 2004 року. При святкуванні Нового 2005 Року він знову зустрів ОСОБА_14 , в неї на той час вже була донька ОСОБА_15 . Під час прогулянки, ОСОБА_14 повідомила йому, що ОСОБА_15 його донька. В січні 2005 року вони почали проживати разом в гуртожитку. 21 вересня 2006 року між ними було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_16 . Під час оформлення свідоцтва про народження сина, ним було прийнято рішення написати заяву про визнання батьківства на ОСОБА_17 . В 2013 році вони посварилися з дружиною і вона йому повідомила, що ОСОБА_15 не його донька. Зазначив, що під час написання заяви про визнання батьківства дійсно думав, що ОСОБА_15 є його донькою.

Представник позивача адвокат Гайдамаченко Т.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в 1999 році закінчила навчання в училищі в м. Черкаси та переїхала проживати до батьків в Катеринопільський район. В 2000 році її взагалі не було в місті Черкаси, а відтак зустріти Позивача вона в той час не могла. Познайомилася з позивачем у своїх знайомих в 2005 році при святкуванні зустрічі Нового Року, де вона була зі своєю донькою. Пізніше ОСОБА_18 запропонував їй жити разом в гуртожитку. Тривалий час вона не могла завагітніти і чоловік сказав, що ОСОБА_15 буде його донькою, оскільки він думав, що не може мати дітей. Після народження сина ОСОБА_16 в листопаді 2006 році, ОСОБА_18 вирішив написати заяву про визнання батьківства і на ОСОБА_17 . При написанні заяви, він з достовірністю знав, що ОСОБА_15 не його донька, оскільки на момент знайомства дитині вже було 4 роки, до цього часу знайомі вони не були. Позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат Ткач В.В. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 21 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2015 року.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Катеринопільского районного управління юстиції Черкаської області, в графі мати зазначено ОСОБА_3 , в графі батько ОСОБА_1 .

Згідно інформації, яка міститься у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5, до актового запису № 3 від 14.05.2001 року про народження ОСОБА_19 , на підставі заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства № 105 від 21 листопада 2006 року внесено зміни: у відомостях про дитину прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 , по батькові ОСОБА_10 на ОСОБА_11 ; у відомостях про батька прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 , власне ім`я ОСОБА_20 на ОСОБА_18 , по батькові ОСОБА_21 на ОСОБА_22 , дата народження інформація відсутня змінено на ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання інформація відсутня змінено на АДРЕСА_2 ; у відомостях про матір прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 суду показали, що знають позивача з 2000 року. Зокрема, свідок ОСОБА_23 пояснив, що з ОСОБА_18 познайомився в травні 2000 року, коли останній влаштовувався на роботу у військову частину. В один із вечорів вони разом сиділи у нього вдома. Потім ОСОБА_18 кудись пішов. В 2003 році позивач влаштувався у військову частину і в 2003 році заселився в їх гуртожиток з дружиною ОСОБА_13 , з якою жив до 2004 року. В 2005 році до нього заселилася ОСОБА_14 з донькою. ОСОБА_18 сказав йому що це його донька, те що рідна не уточняв. Свідок ОСОБА_25 пояснила, що до 2005 року ОСОБА_18 їй не розповідав, що в нього є діти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що знає позивача ще з 1999 року, оскільки разом служили в Криму, потім втратили зв`язок. В 2005 році до нього подзвонив ОСОБА_18 та повідомив, що вже одружений вдруге на жінці з дитиною. Сказав, що має намір удочерити її дитину, оскільки своїх дітей не має. У 2007 році ОСОБА_18 знову йому зателефонував і попросив бути хрещеним батьком його сину ОСОБА_16 , але за сімейними обставинами приїхати він не зміг.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що є сусідкою сторін по справі та зазначила, що всі сусіди в гуртожитку знають, що ОСОБА_15 не донька ОСОБА_18 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно ст.. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 136 Сімейного Кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 12З цього Кодексу.

Згідно п. 10 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснюється, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК).

У п. 11 вказаної постанови № 3 Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року зазначається, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей: актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї оружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

Надаючи оцінку наданим доказам у справі, показам свідків, суд прийшов до висновку, що позивачу достовірно було відомо про відсутність кровного споріднення між ним та малолітньою ОСОБА_28 , 2001 року народження на момент реєстрації себе батьком цієї дитини. Позивачем не доведено та не підтверджено належним доказами, факт знайомства з відповідачем в 2000 році. Не змогли підтвердити дану обставину і допитані в судовому засіданні свідки як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

У частині 5 ст. 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС.

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Враховуючи наведене, суд приходи ть до висновку, що у відповідності до положень ч. 5 ст. 136 СК України ОСОБА_1 не має права на оспорювання батьківства, в зв`язку з тим, що на момент реєстрації себе батьком дитини він достовірно знав, що не має з дитиною кровного споріднення.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, ч.5 ст.136 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повне рішення суду буде складено 11 березня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , прож. АДРЕСА_3