Справа № 308/7391/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Баранинської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено актовий запис - №24. У шлюбі у них народилися син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на життя , внаслідок чого виникали сварки, які тяжким чином впливали на психічний стан сина , що призвело до втрати поваги один до одного та почуття любові та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. Вказує на те, що на даний час проживають окремо.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 , жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання надає періодично і в малому розмірі. Дана обставина негативно позначається на житті родини. На даний час діти знаходяться повністю на її утриманні та вихованні.

Окрім того, позивач зазначає , що потребує утримання від чоловіка - батька дитини, який є працездатним, може надавати їй утримання до досягнення донькою віку трьох років.

З посиланням на викладене позивач просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 19.12.2015 року у Виконавчому комітеті Баранинської сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено актовий запис - №24 - розірвати; стягнути з відповідача - ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі на утримання сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила, що відповідач не допомагає у забезпеченні дітей та їх вихованні, що і є основною причиною розірвання шлюбу. Вказала, що з початку 2018 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Також пояснила, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, потребує утримання від чоловіка - батька дитини, який є працездатним і може надавати їй утримання.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав, що не заперечує проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, проте не погодився із заявленим розміром, оскільки не працює. Зазначив,що він готовий сплачувати аліменти на утримання дітей, однак в меншому розмірі. Пояснив, що піклується про дітей, купляв їм деякі речі. Вказав, що причиною розірвання шлюбу між ними є те, що дружина вимагає гроші, а він не має можливості забезпечувати. Також вказав, що у нього виникали ревнощі до дружини, підозрював її у зраді подружньої вірності.Позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини не визнав, оскільки не може надавати їй утримання у зв`язку з відсутністю доходів.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

11.09.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Служба у ссправах дітей Ужгородської міської ради про участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком і об`єднанні його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушен-ня такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкре-тизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до судуза захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 19.12.2015 року у Виконавчому комітеті Баранинської сільської ради Ужгородського району, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.12.2015 року.

У даному шлюбі у сторін народилися син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 будучи солдатом за призовом по мобілізації Чопського прикордонного загону ДПС України отримав захворювання пов`язане з проходженням військової служби ( а.с. 27-38)

Як встановлено судом, син ОСОБА_5 , 2012 р.н. та донька ОСОБА_4 , 2016 р.н. проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується даними довідки ПП « Ужгородський Будинковий Сервіс » від 08.10.2019 року № 3179, копія якої долучена до матеріалів справи.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей .

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 свій обов`язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік" затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня 2019 року - 1626 гривень, з 01 липня 2019 року 1699 грн. , з 1 грудня - 1779 гривень; на дітей вікoм від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, стан здоров`я, потреби дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; та розмір отриманого відповідачем доходу , відсутність у відповідача інших утриманців, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків.

Доводи позивача , що відповідач отримує дохід , оскільки працює не офіційно не підтверджені жодними доказами.

Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дітей: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до їх віку, харчування дітей у закладі дошкільної освіти, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у їх утриманні, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задовольняючи позовні вимоги частково.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей судом не встановлено.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину та часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 03.07.2018 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на її утримання аліментів до досягнення дитиною 3-х річного віку не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» : ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років;

Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Враховуючи те, що відповідач отримав захворювання пов`язане з проходженням військової служби , не працює, розмір його доходів не підтверджений та не в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років та доказів зворотнього суду не надано, а відтак суд вважає що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно бра ти до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 84, 105, 110,112, 180,182 -184 Сімейного Кодексу України, суд, -,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17.03.2016 року Ужгородським МС ГУ ДМС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини - задовольнити частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 19.12.2015 року Виконавчим комітетом Баранинської сільської ради, про що було зроблено актовий запис - №24 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17.03.2016 року Ужгородським МС ГУ ДМС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини - сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 03.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачену нею суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17.03.2016 року Ужгородським МС ГУ ДМС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_3 (отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи).

Дата складання повного судового рішення з врахуванням днів перебування у відрядженні - 02.12.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца