Справа № 329/516/19
Провадження № 2/329/226/2019
11 листопада 2019 року смт Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Богослова А.В.,
за участі секретаря судового засідання - Силаєвої Т.М.,
позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що є всі підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача.
Відповідач в підготовче судове засідання 29.08.2019 та в судові засідання по суті 18.09.2019, 11.11.2019 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав.
Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, ОСОБА_3 , 18.11.2018, близько 17 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в Токмацькому районі Запорізької області на 125 км + 900м по автодорозі «Енергодар-Василівка-Бердянськ», безпідставно виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив лобове зіткнення з автомобілем Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті ДТП зазначені автомобілі були механічно пошкоджені.
Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 08.02.2019 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, були пошкоджені транспортні засоби, належні позивачу та відповідачу.
Суд також оцінює розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля позивача в сумі 255866,72 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, в співвідношенні з доказами, які підтверджують зазначений розмір шкоди.
Так, згідно копії звіту № 1149/19 про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_2 , розмір матеріального збитку становить 341866,72 грн.
Відповідно до копії Акту виконаних робіт, послуги по транспортуванню автомобіля Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_2 з м. Токмак в м. Маріуполь оцінені в 6000 грн.
Згідно з копією Договору № 353 на проведення оцінки збитку, завданого власнику коліснику транспортного засобу в результаті ДТП від 15.04.2019, копії квитанції прибуткового ордера № 353 від 25.04.2019, вартість робіт по складанню звіту про оцінку КТЗ Nissan Qashkai, номерний знак НОМЕР_2 становить 3000 грн.
З наведеного вбачається, що позивачу недоплачено різницю між загальним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 255866,72 грн.
Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Як передбачено ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 по справі №6-2808цс15.
З урахуванням наведеного, оскільки заподіяна позивачу шкода недоплачена в повному розмірі, а саме в сумі 256866,72 грн., то вона підлягає стягненню із заподіювача шкоди, оскільки одержання позивачем страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов`язання, так як в даному випадку страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що внаслідок пошкодження автомобіля позивача, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачу було заподіяно моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з того, що автомобіль, належний позивачу був суттєво пошкоджений і потребував значного ремонту, що унеможливило позивачу користування транспортним засобом, він вимушений був змінити свій звичний уклад життя, витрачати кошти на ремонт автомобіля, юридичні послуги, час на спілкування зі страховими компаніями, відчував емоційний стрес та дискомфорт.
В свою чергу, позивачем не надано доказів, що підтверджують стан здоров`я позивача та розмір витрат на лікування позивача та членів його родини після дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин дорожньо-транспортної пригоди, характеру спричиненої моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 5000 гривень, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2608,66 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 1166-1167, 1187-1188, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 81,141,263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 255 866 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 72 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн. 66 коп
Повний текст рішення складений 20 листопада 2019 року.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач:ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя А.В .Богослов