Дата документу 19.11.2019
Справа № 334/9025/16-ц
Провадження № 2/334/259/19
19 листопада 2019 рокуЛенінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.;
при секретарі Сагайдак Г.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначила, що 01.03.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 108 430,00 (сто вісім тисяч чотириста тридцять) доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.03.2016 року, проте в передбачені розпискою строки та на теперішній час позичені грошові кошти повернуті не були. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.
У зв`язку з вищевказаним, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 2 928 422,57 грн. за курсом Національного банку України з офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти, станом на 13.02.2019р. (100 доларів США - 2700,7494 грн.) 108 430,00 (сто вісім тисяч чотириста тридцять) доларів США, три відсотки річних за період з 02 березня 2016 рік по 19.11.2019 рік, враховуючи оновлений Позивачем розрахунок в сумі 326 659,46грн. та судові витрати в сумі 6890 грн.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК Українивикладено в новій редакції.
У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІПерехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Представник Позивача в судовому засіданні підтримав обставини викладені у позовної заяві та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вивчивши надані докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 01 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 108 430,00 (сто вісім тисяч чотириста тридцять) доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.03.2016 року, проте в передбачені розпискою строки та на теперішній час позичені грошові кошти повернуті не були. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.
Зі змісту розписки, оригінал якої було оглянуто в ході судового розгляду та долучено до матеріалів справи, вбачається наявність між позивачем та відповідачем правовідносин, які за своєю правовою природою є договором позики. Таким чином, у позивача наявне право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а у останнього - обов`язок повернути отримані грошові кошти.
Згідно із умовами боргової розписки, відповідач зобов`язався 01.03.2016 року повернути позивачу отримані кошти у розмірі 108 430,00 доларів США, тобто кінцевим терміном повернення позики є 01.03.2016 року.
Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка Позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому Позикодавцем визначеної грошової суми.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Даний висновок щодо розписки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року по справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, від 18 листопада 2015 року по справі № 6-388цс15 та від 8 червня 2016 року, від 13 грудня 2017 року № 309/3458/14-ц.
Встановлено, що розписки від 01.03.2015 року містять найменування сторін зобов`язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника, що дійсно підтверджує ту обставину, що між сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.
Доказів існування між сторонами будь-яких інших зобов`язань, відмінних від правовідносин з повернення позики суду не було надано.
ОСОБА_2 в строки, передбачені розпискою, суму позики не повернув. На момент звернення до суду, не заперечуючи існування невиконаного зобов`язання щодо повернення грошових коштів ОСОБА_1 , продовжує ухилятись від виконання взятого на себе обов`язку повернути борг.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, другастатті 192 ЦК України).
Згідно зістаттею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно офіційно встановленого НБУ курсу гривні щодо іноземних валют станом на 13.02.2019 року (дата подання Позивачем заяви про долучення до матеріалів справи документів), курс гривні по відношенню до долара США становив: за 100 доларів США - 2700,7494 гривень, а тому враховуючи вказане, суд приходить до висновку про правильність розрахунку суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору позики від 01.03.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 108 430,00 доларів США, в еквіваленті гривні станом на 13.02.2019 рік складає 2 928 422,57 грн., які зобов`язався повернути в строк до 01.03.2016 року, проте в передбачені розпискою строки та на теперішній час позичені грошові кошти повернуті не були.
З огляду на викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних в сумі 326 659,46 грн. за період з 02.03.2016 року по 19.11.2019 року відповідно до наданого розрахунку, який містяться в матеріалах справи, які суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору понесені ним і документально підтверджені в розмірі 6890,00 грн.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 527, 548, 610-612, 625, 1046-1048, 1050 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 01.03.2015 року у розмірі 2 928 422,57 грн. (два мільйона двісті вісімдесят чотири тисячічотириста двадцять дві гривні 57 коп.), три відсотки річних за період з 02.03.2016 по 19.11.2019 року включно, в сумі 326 659,46 грн. (триста двадцять шість тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривні 46 коп.), та судові витрати у розмірі 6 890,00 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто гривень).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення буде виготовлено 29.11.2019 року.
Суддя: Баруліна Т. Є.