Єдиний унікальний номер 234/6142/18 Номер провадження 22-ц/804/716/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

представника відповідача - адвоката Кірєєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/6142/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року у складі судді Данелюк О.М., -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Зазначала, що з 12 березня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 На час звернення до суду шлюб між ними не розірвано, але сімейні відносини припинені.

Під час шлюбу 14 березня 2017 року ними був придбаний автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_3

Посилаючись на те, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що його вартість становить 86 100 грн., відповідач в добровільному порядку здійснити поділ автомобіля не бажає, її право власності на цей автомобіль не визнає, правовстановлюючі документи на автомобіль приховує, просила:

- визнати автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- визнати за нею та ОСОБА_3 право власності на автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, по Ѕ частці за кожним (а.с. 3 - 4 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2018 року за заявою позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову накладено арешт та заборонено здійснення інших дій щодо автомобіля Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с. 17 т. 1).

15 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Відповідач зазначав, за під час шлюбу ними було набуто два автомобіля:

1) транспортний засіб ВАЗ 21099, номер кузова НОМЕР_9, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі договору купівлі - продажу, укладеному ОСОБА_3, як покупцем у серпні 2004 року; в подальшому у травні 2009 року цей автомобіль було перерестровано на його дружину ОСОБА_2 та йому присвоєно ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області новий реєстраційний номер НОМЕР_3; ОСОБА_2 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10; вартість транспортного засобу на теперішній час становить 65 300грн.; під час шлюбу за домовленістю подружжя цей транспортний засіб перебував і перебуває на теперішній час у користуванні ОСОБА_2;

2) транспортний засіб Renault Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, на підставі договору купівлі - продажу, який укладений ОСОБА_3, як покупцем 14 березня 2017 року; право власності на цей транспортний засіб зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 та ним отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11; вартість транспортного засобу у теперішній час становить 63 455грн.; під час шлюбу за домовленістю подружжя цей транспортний засіб перебував і перебуває на теперішній у користуванні ОСОБА_3

Посилаючись, що зазначені транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, що 29 травня 2018 року шлюб між ними розірвано, що після розірвання шлюбу вони проживають окремо та не можуть домовитися про порядок поділу майна набутого за час шлюбу, просив:

1) визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно:

1.1. транспортний засіб марки ВАЗ 21099, номер кузова НОМЕР_9, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3;

1.2. транспортний засіб марки Renault Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5;

2) поділити спільне майно подружжя:

2.1. визнати за ним право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Renault Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5;

2.2. визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ 21099, номер кузова НОМЕР_9, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 43 - 48 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 липня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_3 про забезпечення зустрічного позову накладено арешт та заборонено здійснення інших дій щодо автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, номер кузова НОМЕР_9, 1996 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3, який на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 74 т. 1).

17 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про зміну підстав та предмету зустрічного позову.

Посилаючись на те, що:

- 17 липня 2018 року транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, за заявою ОСОБА_2 знятий з обліку у зв'язку з вибракуванням;

- у заяві про зняття з обліку транспортного засобу причини, у зв'язку із якими вибраковується транспортний засіб, ОСОБА_2 не зазначені;

- доказів про наявність обставин, які є підставою для припинення права власності на цей транспортний засіб, передбачених нормами ст. 346 ЦК України, позивачем ОСОБА_2 не надано;

- зняття з обліку транспортного засобу ВАЗ 21099 у зв'язку з вибракуванням не є підставою для припинення права спільної сумісної власності подружжя на цей транспортний засіб;

- позивач не позбавлена можливості у теперішній час та в майбутньому знову зареєструвати транспортний засіб ВАЗ 21099, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, на своє ім'я у разі визнання відповідним рішенням суду за нею права власності на вказаний транспортний засіб;

- ОСОБА_2 не надала до ТСЦ 1443, а також до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, що унеможливлюють в подальшому визнання судовим рішенням за нею права власності на цей транспортний засіб;

- позивач ОСОБА_2 має вільну можливість як зареєструвати на своє ім'я транспортний засіб ВАЗ 21099, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, так і особисто продати вивільнені вузли та агрегати (кузов, двигун тощо) даного автомобіля;

- зняття з обліку транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, за заявою ОСОБА_2 у зв'язку з вибракуванням не є підставою для припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як на цей транспортний засіб, так і на вивільнені вузли та агрегати (кузов, двигун тощо) транспортного засобу;

- згоди на зняття з обліку автомобіля ВАЗ 21099 у зв'язку із вибракуванням він не надавав, ОСОБА_2 використала автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя, на свій розсуд проти його волі і не в інтерсах сім'ї та фактично приховала цей транспортний засіб

просив:

1) визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2:

1.1. транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, номер кузова НОМЕР_9, 1996 року випуску, чорного кольору, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, що був втрачений;

1.2. транспортний засіб марки Renault, модель Kangoo, тип загальний легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, жовтого кольору; реєстраційний номер НОМЕР_5;

2) поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2:

2.1. визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Renault, модель Kangoo, тип загальний легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5;

2.2. визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску, чорного кольору;

2.3. визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6 та інші складові частини (вивільнені вузли та агрегати) транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, 1996 року випуску, чорного кольору (колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, що був втрачений), знятого 17 липня 2018 року Територіальним сервісним центром 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з обліку у зв'язку з вибракуванням (а.с. 130 - 137 т. 1).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволені частково.

Визнано автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2:

- транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3;

- транспортний засіб марки Renault, модель Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки Renault, модель Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6, та інші складові частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, знятого 17 липня 2018 року Територіальним сервісним центром 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з обліку у зв'язку з вибракуванням.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, 580,00грн. (а.с. 192 - 199 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час шлюбу ними було придбано два автомобіля.

При спільному житті автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, вони користуватися перестали, він стояв у дворі, поступово хтось вкрав з нього номерний знак. Автомобіль прийшов у неприродність, через що у 2012 році за взаємною згодою з чоловіком його було продано за дорученням на запчастини.

Родиною увесь час вони користувалися автомобілем Renault Kangoo,реєстраційний номер НОМЕР_5.

На момент звернення до суду вона навіть не знала, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, ще було зареєстровано на її ім'я. Саме тому вона 17.07.2018 року звернулась до ТСЦ 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з заявою про зняття даного автомобіля з обліку у зв'язку з вибракуванням.

Висновок суду про те, що вибракування автомобіля є фактичним його приховуванням, не відповідає діючому законодавству, оскільки поновлення реєстрації автомобіля після його вибракування законодавством не передбачено. При процедурі вибракування нею не було порушено жодних норм сімейного законодавства, що регулюють право спільної сумісної власності подружжя. Можливість її подальшого звернення до суду з позовом про визнання права власності на вибракуваний автомобіль є імовірним припущенням та не базується на жодних нормах діючого законодавства.

Вважає, що спільним сумісним майном подружжя можна визнати тільки автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а тому її позов підлягав задоволенню у повному обсязі.

Навіть якщо суд дійшов висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя обох автомобілів, з визначеним судом їх розподілом вона не згодна.

В судовому засіданні було встановлено, що вартість автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, складає 63 455 грн., автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, - 50 728,00 грн., різниця у вартості автомобілів складає 6 363,50 грн.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідач ОСОБА_3, пропонуючи у зустрічному позові варіант поділу двох автомобілів, не вніс різницю між їх вартістю в розмірі 6 363,50 грн. на депозит суду до закінчення розгляду справи по суті, а тому обидва автомобілі мали бути поділені між ними в ідеальних частках (а.с. 203 - 204 т. 1).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Зазначає, що Краматорським міським судом при ухваленні рішення були виконані всі вимоги цивільного судочинства, справа вирішена згідно із законом, судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та досліджені відповідні докази. Рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

1. Позивачем ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано жодних доказів, які б підтверджували її доводи:

- про викрадення номерного знаку з автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, у зв'язку з чим вона повинна була звернутися з відповідною заявою до Територіального сервісного центру та отримати новий номерний знак;

- про те, що автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, прийшов у непридатність;

- про те, що автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, дійсно був проданий у 2012 році спільно з відповідачем за дорученням на запчастини.

2. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 на момент звернення її до суду з позовом у цій справі не знала, що автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, ще було зареєстровано на неї, не ґрунтуються на законі.

Автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, після його придбання був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, у зв'язку з чим Територіальним сервісним центром 1443 було видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2, яке було отримано нею особисто.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону...Власність зобов'язує....

Відповідно до ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 знала і повинна була знати, що даний транспортний засіб був зареєстрований на її ім'я.

Оскільки ОСОБА_2 не вчиняла дії, направлені на зняття з реєстраційного обліку транспортного засобу або на припинення права власності щодо цього автомобіля, тому вона знала і повинна була знати, що даний транспортний засіб (діяльність, пов'язана з його використанням, зберіганням або утриманням є джерелом підвищеної небезпеки) був зареєстрований на її ім'я до подання нею 17.07.2018 року до Територіального сервісного центру 1443 року заяви про зняття транспортного засобу з обліку у зв'язку з вибракуванням.

3. Зняття автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, з реєстраційного обліку не припинило права спільної сумісної власності подружжя на цей автомобіль, а тому фактично спірний автомобіль ВАЗ 21099 є наявним на час розгляду даної справи та підлягає поділу.

Станом на 17.07.2018 року позивачу ОСОБА_2 було відомо про розгляд Краматорським міським судом Донецької області справи за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, а також про постановлення судом ухвали про накладення арешту та заборону здійснення інших дій щодо транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Вважає, що ОСОБА_2, діючи умисно, використала належний подружжю на праві спільної сумісної власності транспортний засіб на свій розсуд проти волі ОСОБА_3, як іншого з подружжя, і не в інтересах сім'ї та фактично приховала даний транспортний засіб.

4. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_3 не було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в рахунок оплати різниці вартості двох автомобілів, що підлягають поділу, тому ці автомобілі мали бути розділені не в натурі, а в ідеальних частках, є помилковими, оскільки норми частин 4, 5 ст. 71 СК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 25 постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" щодо присудження грошової компенсації у разі поділу однієї неподільної речі між двома особами, за яким один з подружжя отримує ціле майно, а інший з подружжя замість цього неподільного майна отримує грошову компенсацію, до правовідносин у цій справі, виходячи із заявленого у зустрічному позові порядку поділу майна, не можуть застосовуватись, оскільки предметом спору у цій справі є поділ двох неподільних речей між двома особами, у цьому разі до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми частин 1 та 2 ст. 71 СК України, відповідно до яких майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У цьому разі, якщо вартість однієї неподільної речі, яка передається у власність одній особі, перевищує вартість іншої неподільної речі, яка передається у власність другій особі, з першої особи стягується різниця вартості переданого цим особам майна, а не присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Суд правильно встановив, що ОСОБА_2 використала належний подружжю на праві спільної сумісної власності вказаний транспортний засіб на свій розсуд проти волі ОСОБА_3 як іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї та фактично приховала даний транспортний засіб. Факт умисного приховування позивачем ОСОБА_2 спірного автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, є обставиною, яка має істотне значення для справи, внаслідок чого суд обґрунтовано на підставі частин 2, 3 ст. 70 СК України відступив від засад рівності часток подружжя (а.с. 235 - 243 т. 1).

У судові засідання апеляційного суду 06 березня 2019 року та 20 березня 2019 року з'явився представник відповідача за основним позовом ОСОБА_3 - адвокат Кірєєв В.В., який діє на підставі ордера серія АА № 009231 від 07.02.2019 року (а.с. 10 т. 2).

Позивач ОСОБА_4 та її представник - адвокат Гурєва Л.М., яка діє на підставі ордера серія ДН № 023050 від 05.03.2019 року (а.с. 21 т. 2), у судові засідання 06 березня 2019 року та 20 березня 2019 року не з'явилися. 05 березня 2019 року адвокат Гурєва Л.М. надіслали заяву від імені позивача ОСОБА_2 та адвоката Гурєвої Л.М. про розгляд справи 06 березня 2019 року у їх відсутність (а.с. 4 - 5 т. 2). 11 березня 2019 року від них також надійшла заява про розгляд справи 20 березня 2019 року у їх відсутність (а.с. 19 т. 2).

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання 06 березня 2019 року, 20 березня 2019 року також не з'явився; через свого представника - адвоката Кірєєва В.В. надав заяву від 06.03.2019 року про розгляд справи у його відсутність (а.с. 9 т. 2).

Апеляційний суд визнав можливим розглянути справу у відсутність позивача, її представника та відповідача, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12 березня 2004 року, шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 114 від 12.03.2004 року (а.с. 8, а.с. 59 т. 1). 29 травня 2018 року шлюб між ними розірвано, про що Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 63 від 29.05.2018 року (а.с. 60 т. 1).

За час шлюбу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набуті два транспортні засоби:

- транспортний засіб марки ВАЗ 21099, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3, придбаний на підставі договору купівлі-продажу 000037 від 05.03.2009 року та зареєстрований 12.03. 2009 року Територіальним сервісним центром № НОМЕР_7 МВС в Донецькій області на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 115 т. 1);

- транспортний засіб марки Renault Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5, придбаний на підставі договору купівлі-продажу 1443/2017/370087 від 14.03.2017 року та зареєстрований 14.03.2017 року Територіальним сервісним центром № НОМЕР_7 МВС в Донецькій області на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 94, а.с. 95 т. 1).

За інформацією Територіального сервісного центру 1443 за вих. № 31/5-1443-2695 від 10.08.2018 року відповідно до інформації НАІС ГСЦ МВС автомобіль ВАЗ 21099, кузов НОМЕР_9, двигун НОМЕР_6, рік випуску 1996, був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з видачею номерних знаків НОМЕР_3 (реєстрація на підставі ДКП 000037 від 05.03.2009 року). 17 липня 2018 року автомобіль знятий з обліку у зв'язку з вибракуванням. Свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки НОМЕР_3 не здавались у зв'язку з втратою. Свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки внесені в базу даних, як втрачені. Для зняття транспортних засобів у зв'язку з вибракуванням огляд транспортних засобі не є обов'язковим. Власник автомобілю не звертався до ТСЦ з приводу видачі дозволу на продаж кузова або двигуна. Поновлення реєстрації після вибракування не передбачено діючим законодавством, але власник транспортного засобу або його довірена особа може звернутися до суду для визнання права власності (а.с. 115 т. 1)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, суд першої інстанції виходив з того, що спільною сумісною власністю подружжя є два автомобіля: 1. Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5; 2. ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3. Реєстрація та зняття з реєстрації, зокрема у зв'язку з вибракуванням, транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов'язується із набуттям або припиненням права власності особи на нього. Нездійснення реєстрації або зняття транспортного засобу з реєстрації у зв'язку з вибракуванням тягне за собою наслідки у вигляді, крім іншого, заборони користування незареєстрованим транспортним засобом, проте не є підставою для припинення або оспорення права власності на нього. Під час зняття спірного автомобіля з обліку у зв'язку з вибракуванням ОСОБА_2 у своїй заяві та інших наданих до ТСЦ 1443 документах для вибракування транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, не повідомила про причини, у зв'язку з якими вибраковується даний транспортний засіб; не повідомила та не надала до ТСЦ 1443, а також до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, що є підставою для припинення права власності на цей транспортний засіб, передбачених нормами ст. 346 ЦК України. Зняття з обліку транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, за заявою ОСОБА_2 у зв'язку з вибракуванням за вищевикладених обставин не є підставою для припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на цей транспортний засіб. ОСОБА_2 не позбавлена можливості у теперішній час або в майбутньому знову зареєструвати на своє ім'я транспортний засіб ВАЗ 21099, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, так і особисто продати вивільнені вузли та агрегати (кузов, двигун тощо) цього транспортного засобу. Відповідач ОСОБА_3 не надавав згоду своїй колишній дружині ОСОБА_2 на зняття з обліку належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, у зв'язку з вибракуванням. ОСОБА_2 використала належний подружжю на праві спільної сумісної власності вказаний транспортний засіб на свій розсуд проти волі ОСОБА_3, як іншого з подружжя, та фактично приховала даний транспортний засіб. Оскільки поділу підлягають два транспортні засоби, які є неподільними речами, між двома сторонами у цій справі, суд вважає правильним та справедливим поділити дані автомобілі в натурі, визнати за ОСОБА_3 право власності на спірний автомобіль Renault Kangoo, номер кузова НОМЕР_4, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску, а також визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6, та інші складові частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, знятого 17.07.2018 року Територіальним сервісним центром 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з обліку у зв'язку з вибракуванням. Оскільки суд дійшов висновку про поділ двох транспортних засобів у натурі, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за кожним з подружжя ідеальної частки (по Ѕ) на автомобіль Renault Kangoo відсутні. Вартість спільного майна подружжя, що підлягає поділу, становить 114 183 грн. (63 455 + 50 728), вартість частки кожного з колишнього подружжя - 57091,50 грн. (114 183 : 2). Вартість майна, що передається відповідачу ОСОБА_3 на 6 363,50 грн. (63 455,00 - 57 091,50) перевищує вартість майна, що передається у власність позивачу ОСОБА_2 Факт приховування позивачем ОСОБА_2 спірного автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, який є спільним майном подружжя та предметом поділу у цій справі, є обставиною, яка має істотне значення для справи, внаслідок якої суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України відступає від засади рівності часток подружжя (а.с. 192 - 199 т. 1).

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються статтями 60, 63 СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суд першої інстанції правильно встановив та це не заперечується сторонами, що під час шлюбу ним було придбано два транспортні засоби: 1. автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5; 2. автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у пунктах 22 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23).

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про поділ двох транспортних засобів, оскільки на час розірвання шлюбу 29 травня 2018 року автомобіль марки ВАЗ модель 21099 був зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 та знятий нею з обліку за її заявою у зв'язку із вибракуванням лише 17 липня 2018 року, тобто вже після розірвання шлюбу та після звернення відповідача ОСОБА_3 до суду із зустрічним позовом про поділ цього транспортного засобу. При цьому автомобіль при його знятті з обліку у зв'язку із вибракуванням для огляду не пред'являвся, номерні знаки та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не здані та внесені в базу даних, як втрачені, лише 17 липня 2018 року, що підтверджується інформацією Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 10.08.2018 року за № 31/5-1443-2695 (а.с. 115 т. 1).

Відповідно до частини 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Позивач ОСОБА_2 визнає, що автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, нею був знятий з обліку у зв'язку із вибракуванням без згоди відповідача ОСОБА_3

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України № 6 - 486цс16 від 27.04.2016 року, а також у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №726/2165/15-ц.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при спільному житті автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, вони користуватися перестали, він стояв у дворі, поступово хтось вкрав з нього номерний знак, що автомобіль прийшов у неприродність, через що у 2012 році за взаємною згодою з чоловіком його було продано за дорученням на запчастини, що на момент звернення до суду вона навіть не знала, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, ще було зареєстровано на її ім'я, є недоведеними.

Відповідач ОСОБА_3 той факт, що автомобіль був проданий, що він непридатний для експлуатації, не визнає. У судовому засіданні апеляційного суду його представник пояснив, що транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, сторони користувалися до 2018 року, на час розірвання шлюбу цей транспортний засіб був у позивача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем не надано суду доказів про те, що ще під час спільного проживання автомобіль став непридатним для користування, що у 2012 році він був відчужений за взаємною згодою з чоловіком на запчастини, що ще до продажу автомобіля з нього були викрадені номерні знаки.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів.

В матеріалах справи є копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, яке видано 12.03.2009 року ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, згідно якого транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, 1996 року випуску, зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 (а.с. 57 т. 1), яка додана відповідачем ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви, що спростовує доводи позивача про його втрату при невідомих обставинах.

Відповідно до п. 24 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі Порядок), реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи.

Згідно п. 40 зазначеного Порядку зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.

Відомостей про зняття з обліку транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, 1996 року випуску, зареєстрованого за позивачем ОСОБА_2, у зв'язку із його продажем до 17 липня 2018 року позивачем суду не надано. Отже, їй було достовірно відомо про те, що спірний транспортний засіб був зареєстрований на її ім'я, про що обґрунтовано зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 45 Порядку вибракувані транспортні засоби підприємств знімаються з обліку на підставі затверджених актів, а громадян - за заявами їх власників.

Зняття з обліку в таких випадках проводиться без огляду транспортних засобів. Номерні знаки і реєстраційні документи здаються до сервісних центрів МВС.

Вивільнені після зняття з обліку транспортних засобів у зв'язку з їх вибракуванням складові частини, що мають ідентифікаційні номери, залишаються у розпорядженні власників. Відповідні сервісні центри МВС за зверненням власника видають на такі складові частини довідки встановленого зразка.

Відповідно до п. 5.5. "Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них", яка затверджена наказом МВС України від 11.08.2010 року № 379, при знятті з обліку ТЗ у зв'язку з їх вибракуванням виконуються дії, передбачені пунктами 3.2 - 3.6, 3.9, 3.17, 3.18 глави 3 та пунктом 5.2 глави 5 цієї Інструкції, огляд ТЗ не проводиться, номерні знаки для разових поїздок не видаються.

Про зняття з обліку ТЗ у зв'язку з його вибракуванням на заяві власника ТЗ робиться запис: "Знято з обліку у зв'язку з вибракуванням". Аналогічні записи вносяться також до наявних автоматизованої бази даних АІС "Автомобіль" та Єдиного державного реєстру Державтоінспекції.

Свідоцтво про реєстрацію ТЗ анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про зняття з обліку ТЗ.

Якщо номерні знаки, свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт) викрадені або власником втрачені, зняття з обліку ТЗ у зв'язку з його вибракуванням працівниками Центру проводиться після внесення відповідної інформації до бази даних АІС "Номерний знак" та АІС "Документ".

До матеріалів справи долучаються також пояснення власника ТЗ (акт службового розслідування для юридичної особи) щодо їх втрати.

Згідно додатку 9 до Інструкції (зразок заяви фізичної особи) при вибракуванні транспортного засобу власник транспортного засобу повинен вказати причину, у зв'язку з якою вибраковується відповідний транспортний засіб.

У заяві позивача ОСОБА_2 така причина не зазначена.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 7) виключено 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зняття спірного автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, з обліку за заявою ОСОБА_2 у зв'язку з вибракуванням, не є підставою для припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на цей транспортний засіб. Позивачем суду не надано доказів про те, що спірний автомобіль знищено. Його зняття з обліку у зв'язку із вибракуванням без огляду транспортного засобу, без здачі номерних знаків та реєстраційних документів не є доказом знищення спірного транспортного засобу. Доказів про інші підстави припинення права власності на автомобіль ВАЗ 21099 позивачем суду також не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 використала належний подружжю на праві спільної сумісної власності транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, на свій розсуд проти волі ОСОБА_3 як іншого з подружжя та фактично приховала даний транспортний засіб від поділу, а тому цей транспортний засіб враховується при поділі.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду про те, що вибраковування автомобіля є фактичним його приховуванням, є помилковим, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач ОСОБА_2 зняла спірний транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, з обліку у зв'язку з вибракуванням вже під час розгляду судом спору щодо поділу майна подружжя та без згоди відповідача ОСОБА_3

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.05.2018 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 19 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05.07.2018 року було відкрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, підготовче судове засідання було призначено на 06 липня 2018 року (а.с. 73 т. 1) та цього ж дня в порядку забезпечення позову накладено арешт та заборону здійснення інших дій щодо транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 74 т. 1).

06 липня 2018 року в підготовчому судовому засіданні за участю представників обох сторін цивільні справи за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ були об'єднані в одне провадження та підготовче засідання було перенесено на 19 липня 2018 року (а.с. 79 - 81 т. 1).

До виконання ТСЦ 1443 РСЦ МВС в Донецькій області ухвали суду від 05 липня 2018 року про накладення арешту на транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, позивач ОСОБА_2 17 липня 2018 року зняла цей транспортний засіб з обліку у зв'язку з вибракуванням, у зв'язку з чим ТСЦ 1443 РСЦ МВС в Донецькій області листом від 25.07.2018 року № 31/5-1443-2427 повідомив суд про неможливість накласти арешт на даний автомобіль (а.с. 97 т. 1).

Після цього 18 липня 2018 року представником позивача ОСОБА_2 суду було надано відзив на зустрічний позов ОСОБА_3 (а.с. 89 - 93 т. 1), згідно якого відповідно до довідки ТСЦ 1443 за вих. №31/5-1443-2344 від 17.07.2018 року за позивачем ОСОБА_2 станом на 17 липня 2018 року транспортні засоби не зареєстровані, тобто у даній справі відсутній предмет позову (а.с. 89 т. 1). У відзиві позивач не посилалася на те, що спірний транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, ще у 2012 році проданий, що він став непридатним для його використання.

З наданих до суду документів щодо зняття транспортного засобу ВАЗ 21099 з обліку у зв'язку із вибракуванням встановлено, що причини вибракування транспортного засобу ОСОБА_2 у заяві про зняття транспортного засобу з обліку не зазначені, огляд транспортного засобу при його знятті з обліку у зв'язку із вибракуванням не здійснювався, свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки НОМЕР_3 не здавалися та внесені в базу даних, як втрачені, лише під час зняття транспортного засобу з обліку 17 липня 2018 року, в поясненнях щодо їх втрати ОСОБА_2 обставини втрати не зазначила, власник транспортного засобу не звертався до ТСЦ з приводу видачі дозволу на продаж кузова або двигуна (а.с. 115 - 124 т. 1).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, спільним сумісним майном подружжя можливо визнати тільки автомобіль Renault Kangoo, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є необгрунтованими.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 СК України, яка визначає способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2).

Враховуючи, що предметом поділу у цій справі є два транспортні засоби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення кожному з подружжя по одному транспортному засобу, а саме, позивачу ОСОБА_2 транспортного засобу ВАЗ, який нею прихований, а відповідачу ОСОБА_3 - транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 та яким він фактично користується і після розірвання шлюбу.

Згідно висновку № 091 експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 04.06.2018 року ринкова вартість автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, на дату оцінки становить 63 455,00грн. Оцінка здійснена за результатами огляду транспортного засобу (а.с. 64 - 66 т. 1).

Згідно висновку експерта № 194/18 від 22.10.2018 року, середньоринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 50 728,00грн. Оцінка здійснена без огляду транспортного засобу, оскільки такий на огляд не надано (а.с. 167 - 169 т. 1).

Оцінка транспортного засобу ВАЗ булла здійснена за клопотанням відповідача на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 24 вересня 2018 року про призначення по цивільній справі судової автотоварознавчої експертизи, якою ОСОБА_2 була зобов'язана надати судовому експерту транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий сєдан, номер кузова НОМЕР_9, номер двигуна НОМЕР_6, 1996 року випуску, чорного кольору, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3 (втрачений) для огляду та проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 159 т. 1). У зв'язку із ненаданням автомобіля для огляду експертом була визначена середньоринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 зазначену оцінку транспортного засобу не оспорює.

Виходячи з вищезазначеної вартості обох автомобілів, суд першої інстанції правильно встановив, що загальна вартість спільного майна подружжя, що підлягає поділу, складає 114 183 грн. (63 455 + 50 728), тобто частка кожного з колишнього подружжя становить 57 091,50 грн. (114 183,00 : 2).

Вартість майна, яке виділяється відповідачу (автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартістю 63 455 грн.), перевищує належну йому частку на 6 363,50 грн. (63 455 - 57 091,50) Цей висновок суду позивачем в апеляційній скарзі також не оспорюється.

Відповідно до частини 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

На підставі частини 2 ст. 70 СК України суд першої інстанції, посилаючись на ту обставину, що позивач за основним позовом ОСОБА_2 приховала автомобіль ВАЗ, відступив від засад рівності часток подружжя, та визнав за відповідачем право особистої власності на автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартістю 63 455 грн., а за позивачем ОСОБА_2 - право особистої власності на автомобіль ВАЗ 21099, 1996 року випуску, вартістю 50 728,00грн. без стягнення з відповідача на користь позивача різниці у вартості часток подружжя у спільному майні.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Оскаржуване судове рішення містить мотиви відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Суд зазначив, що на момент подання 17 липня 2018 року ОСОБА_2 заяви до ТСЦ 1443 про зняття транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, з обліку у зв'язку з вибракуванням, їй було відомо про зустрічний позов ОСОБА_3, в якому він просив визнати спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі і транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, та поділити це майно. Знявши з обліку під час розгляду судом спору про поділ майна транспортний засіб ВАЗ 21099 без згоди відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 використала належний подружжю на праві спільної сумісної власності транспортний засіб на свій розсуд проти волі ОСОБА_3 як іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї та фактично приховала даний транспортний засіб. Факт приховування позивачем ОСОБА_2 спірного автомобіля ВАЗ 21099, який є спільним майном подружжя та предметом поділу у цій справі, є обставиною, яка має істотне значення для справи.

Висновок суду першої інстанціїпро відступлення від засади рівності часток ґрунтується на нормах частини 2 ст. 70 СК України. Підстави для переоцінки апеляційним судом істотного значення обставини приховування позивачем транспортного засобу ВАЗ, відсутні.

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідач ОСОБА_3, посилався на те, що вартість автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 65 300 грн., тобто є більшою, ніж вартість транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5, вартість якого складає 63 455 грн. При цьому він не вимагав стягнути з позивача на його користь різницю у вартості часток майна, що належить кожному з подружжю. На підтвердження вартості автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, 65 300 грн., відповідач додав до позовної заяви інформацію про вартість автомобіля ВАЗ 21099, 1996 року випуску, з сайту http://rst/ua/ (а.с. 67 т. 1), згідно якої автомобілі ВАЗ 21099, 1996 року випуску, пропонуються станом на 13 червня 2018 року до продажу за вісьмома пропозиціями за ціною 65 300 грн. та за двома пропозиціями за ціною 78 300 грн.

У зв'язку із приховування позивачем ОСОБА_2 автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, ненаданням його судовому експерту для огляду для проведення судової автотоварознавчої експертизи, експертом була визначена не дійсна ринкова вартість цього автомобіля, а його середньоринкова вартість, яка склала 50 728 грн., що істотно впливає на права відповідача.

Саме цим було обумовлено клопотання відповідача ОСОБА_3 про відступлення від засади рівності часток, яке було викладено у письмових поясненнях за зустрічним позовом від 08.11.2018 року (а.с. 171 - 175 т. 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_3, пропонуючи у зустрічному позові варіант поділу двох автомобілів, не вніс різницю між їх вартістю в розмірі 6 363,50 грн. на депозит суду до закінчення розгляду справи по суті, а тому обидва автомобілі між ними мали бути поділені в ідеальних частках, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружися" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружися, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Проте, як обгрунтовано зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, у цій справі предметом поділу є два транспортні засоби, які відповідно до частин 1, 2 ст. 71 СК України підлягають поділу в натурі, і їх вартість є майже однаковою, а тому визнання за кожною із сторін права власності на ідеальну частку кожного з автомобілів буде суперечити принципу реального поділу майна, про що зазначається у частинах 1, 2 ст. 71 СК України.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов висновку про поділ двох транспортних засобів між двома особами в натурі, з чим погодився суд апеляційної інстанції, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ транспортного засобу Renault Kangoo шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу, відсутні.

Проте апеляційний суд не погоджується з висновком суду про визнання за позивачем ОСОБА_2, крім права особистої власності на автомобіль ВАЗ 21099, ще й права особистої приватної власності як на окрему річ на складові частини цього транспортного засобу, а саме: кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6, та інші складові частини.

Предметом поділу може бути або автомобіль, який суд визнав об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись, що зняття автомобіля з обліку не є підставою для припинення права власності на цей автомобіль, або його складові частини, якщо автомобіль не придатний для експлуатації, а залишилися лише його складові частини - кузов, двигун тощо.

У заяві про зміну підстав та предмету зустрічного позову відповідач ОСОБА_3 зазначав, що бажає поділити спільне майно подружжя в натурі наступним чином:

- залишити за ним в особистій приватній власності транспортний засіб Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_5;

- залишити за ОСОБА_2 в особистій приватній власності транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 (або кузов, двигун та інші складові частини (вивільнені вузли та агрегати) цього транспортного засобу, знятого 17 липня 2018 року з обліку у зв'язку із вибракуванням) (а.с. 130 - 137 т. 1, зокрема, а.с. 136 т. 1).

В матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль ВАЗ 21099 не придатний для експлуатації, що від автомобіля залишилися лише його складові частини, відсутня оцінка його складових частин і суд першої інстанції виходив з того, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є саме автомобіль ВАЗ 21099, який підлягає поділу, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Визнавши за позивачем одночасно право власності на автомобіль і окремо на його складові частини, що є різними об'єктами поділу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме, норми частин 1, 2 ст. 61 СК України, згідно яких об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути певна річ. Не можуть бути окремими об'єктами права спільної сумісної власності подружжя і річ вцілому, і її складові частини.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення, зокрема, з рішення суду слід виключити висновок суду про визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6, та інші складові частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, знятого 17 липня 2018 року Територіальним сервісним центром 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з обліку у зв'язку з вибраковуванням.

В іншій частині суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та зміну рішення суду, але ця зміна рішення не впливає на суть спору та суму задоволених позовних вимог, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні. Суд першої інстанції при розподілі судових витрат виходив лише з вартості двох транспортних засобів; в ціну позову не була додатково включена вартість складових частин транспортного засобу ВАЗ 21099. Порядок розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, сторонами не оскаржується.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 056,12 грн. (а.с. 202, а.с. 210 т. 1).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та зміну рішення суду, але ця зміна рішення не впливає на суть спору та суму задоволених позовних вимог, підстави для компенсації позивачу понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті позивачем судового збору у розмірі 1 056,12 грн. покладаються на позивача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами суду не надані.

Відповідно до п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна обох позовів (вартість майна, що підлягає поділу з урахуванням експертних висновків) складає 114 183 грн. (63 455 + 50 728), що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

Відповідно до п. 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року змінити, виключивши з резолютивної частини абзац дев'ятий: "Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8, право особистої приватної власності на кузов номер НОМЕР_9, двигун номер НОМЕР_6, та інші складові частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, 1996 року випуску, колишній реєстраційний номер НОМЕР_3, знятого 17.07.2018 року Територіальним сервісним центром 1443 РСЦ МВС в Донецькій області з обліку у зв'язку з вибраковуванням".

В решті рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха