Справа № 352/288/19
Провадження № 2/352/484/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гургули В. Б.,

секретаря Кожуховської О. І.

розглянувши у підготовчому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивач 13.02.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки, у якому просив визнати за ним право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що його батько, ОСОБА_3, був забудівельником житлового будинку на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1. Спірний будинок та господарські будівлі і споруди побудовано до 1992 року. Проте, свідоцтво про право власності на будинковолодіння ОСОБА_1 не отримував, реєстрація права власності не проводилась. Правовий статус майна на час його утворення був врегулюваний ст. 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). При цьому глава десята цього Кодексу не пов'язувала наявність права власності на майно з його обов'язковою державною реєстрацією. Крім того, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у населених пунктах. Після смерті ОСОБА_1, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач успадкував належне будинковолодіння як спадкоємець за заповітом, посвідченим в його користь 16.11.2011 р., відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268 ЦК України шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подання 12.02.2013р. до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. З огляду на те, що на спадкове будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому він змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності.

Позивач позов підтримав, у поданій суду заяві просив позов задоволити, справу розглянути у його відсутності.

Відповідачка, у поданій суду заяві позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглянути без її участі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд вважає, що підготовче засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1, збудоване до 1992 року.

Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується технічним паспортом, довідкою Тисменицької міської ради від 25.01.2019р. №49, рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради народних депутатів від 31.10.1991р., довідкою Державного архіву Івано-Франківської області від 11.10.2007р. №Б-444, договором на безстрокове користування земельною ділянкою від 21.01.1992р., що підтверджує право приватної власності. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Вартість домоволодіння, згідно звіту про оцінку становить 453869 грн.

16 листопада 2011 року ОСОБА_1, при житті, склав заповіт, який було посвідчено ОСОБА_4, приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу, та внесено в реєстр за №1553 про те, що після його смерті, все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати йому на час смерті і на що за законом матиме право заповів позивачеві - ОСОБА_1. На даний час, вищезазначений заповіт не відмінявся і не змінювався.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 позивач який є спадкоємцем за заповітом успадкував належне будинковолодіння відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268 ЦК України шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подання 12.02.2013р. до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Вказані обставини, що не оспорювались відповідачем, який позов визнав, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 успадковане позивачем ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивача можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на спірне будинковолодіння.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Статтею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов'язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

Як встановлено ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на наявність підстав для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у відповідності з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що складає 2269 грн. 34 коп.

На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.ст.100 ЦК УРСР, ст.5, 1216, 1218, 1233-1236, 1268 ЦК України, керуючись ст. 142 ч.1, 200, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Повернути ОСОБА_1 із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев'ять) грн. 34 грн. Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачка:

ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя Гургула В.Б.