ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1582/19 Справа № 190/26/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк"

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2018 року ПАТ КБ"ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 21.04.2011 року між банком та ОСОБА_1, укладено кредитний договір (підписана заява) б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 11000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість, а саме: 8218,52 грн. - заборгованість по кредиту; 94568,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Загальна сума заборгованості складає 105986 грн. 58 коп., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідача 1762 грн.00 коп. сплаченого судового збору (а.с.3-6).

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с. 117-118).

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог (а.с. 156-160).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.04.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1, укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 11000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки (а.с.16) , а як зазначено в п. 1.1.7.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк (а.с.8-32).

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 21.04.2011 року станом на 30.09.2017 року складає 105986 грн.58 коп., з яких: 8218,52 грн.- заборгованість по кредиту; 94568,06 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.7-14).

Відповідач користувався платіжною карткою та частково здійснював погашення заборгованості за кредитом, про що мається відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості остання проплата відповідачем здійснена 25.12.2014 року в сумі 800,00 грн.

Першим днем невиконання зобов'язання по поверненню кредиту було 26.12.2014 року, з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, він закінчився через три роки - 26.12.2017року. Згідно штампу поштового відділення (а.с.50), вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов 02.01.2018 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернуся до суду зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Однак, із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі не погоджується.

Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір без номеру від 21 квітня 2011 року, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 11000,00 грн. (а.с.3-6)

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 21.04.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт; витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.а.с.16,7-14,17, 18-41).

Однак, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.04.2011 року, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту (а.с.16).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт виходив із того, що сума заборгованості є доведеною і підлягає стягненню, оскільки підстави для застосування позовної давності відсутні.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 21 квітня 2011 року, по якому б сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який би підтверджував укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.).

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору від 21 квітня 2011 року, по якому б сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, розміру наданого відповідачу кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, тому перевірити розмір нарахованих сум заборгованості, які просить стягнути позивач, є не можливим.

Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами і саме з цих підстав слід відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки відмова з підстав застосування позовної давності допускається лише у разі наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до роз'яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку " № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову, з вище вказаних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року- залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: