ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Харків

справа № 629/874/18

провадження № 22-ц/818/1206/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

заявник - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за клопотанням Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінґу від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_1 виключного права щодо визначення місця перебування дитини та передачу дитини батьку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Мицик С.А.), -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яке представляє інтереси ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду задоволено. Суд визнав та надав дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінґу (Федеративна Республіка Німеччина) від 26 липня 2017 року (справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_1 виключного права щодо визначення місця перебування дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і передачу дитини її батьку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником до клопотання про виконання рішення іноземного суду надано всі належні документи і тому підстави для відхилення клопотання відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою,в якій просить ухвалу суду скасувати у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є протиправною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд залишив поза увагою, що стягувачем не надано доказів у чому полягає необхідність примусового визнання та виконання рішення іноземного суду, крім того не доведено, що Примітка Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року має статус рішення суду по суті спору, а також не було надано додаткової інформації про намагання самостійно звернути до виконання Примітку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що стягувачем не було надано до клопотання документ який засвідчує, що сторона стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і не брала участі у справі в судовому процесі була належним чином повідомлена про день і місце розгляду справи. Також вважає, що оскільки дитина проживала в Україні більше одного року, то юрисдикція окружного Суду Фрайзінгу не зберіглась.

До апеляційного суду надійшов від заявника відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що постановлюючи ухвалу суд дійшов вірного висновку який ґрунтується положеннями чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що незаконне утримання малолітньої ОСОБА_4 визначено судовими рішеннями, які набрали чинності та підлягають виконанню ОСОБА_2 (рішення Апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017 та постанова Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 640/688/17).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено що, 26 липня 2017 року Окружним Судом Фрайзінгу (Федеративна Республіка Німеччина) ухвалено рішення про передачу ОСОБА_1- батькові дитини ОСОБА_4 виключного права про визначення місця перебування дитини та передачу дитини батькові. Рішення німецького суду допущено до негайного виконання. 13 листопада 2017 року до Міністерства юстиції України через Федеральне відомство юстиції ФРН надійшло клопотання стягувача, який постійно проживає за кордоном, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення німецького суду (а.с. 9-15).

Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017 року позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, задоволено частково. Визнано незаконним утримання ОСОБА_2 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Прийнято рішення про повернення неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до місця постійного проживання до Федеративної Республіки Німеччина за адресою: АДРЕСА_1, Федеративної Республіки Німеччина. Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов'язати ОСОБА_2 передати неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батькові ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини на територію Федеративної Республіки Німеччина(а.с. 118-122). Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018р. у справі № 640/688/17 рішення апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017р. залишено без змін.

За приписами частини першої ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено в пункті 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року визначив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19.10.1996р., ратифікованої Україною 14.09.2006р. та ратифікованої ФРН 17.09.2010р., заходи, вжиті органами Договірною Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах. Будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій подається прохання(ст.24 Конвенції). При цьому кожна Договірна Держава застосовує до визнання з метою виконання або реєстрації просту та швидку процедуру (ст.26 Конвенції). Тобто, процедура визнання рішення німецького суду на території України у даному випадку визначається правом України.

Порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню визначено Главою 1 Розділу IX ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Зокрема, ст. 466 ЦПК України містить вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, недодержання яких, або у випадку, якщо документи, що додаються до клопотання, не оформлено відповідно до вимог, передбачених Главою 1 Розділу ІХ ЦПК України, має наслідком залишення такого клопотання без розгляду (ч. 4 ст. 466 ЦПК України).

Так, ЦПК України досить чітко регламентує процедурні вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у ст. 466. Так, воно подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1)засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Конвенцією про визнання і виконання рішення стосовно зобов'язань про утримання учиненої в Гаазі 02 жовтня 1973 (далі Гаазька Конвенція від 02 жовтня 1973 року) визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання.

Законом України від 14 вересня 2006 року № 135-V Україна приєдналася до вказаної Гаазької Конвенції від 02 жовтня 1973 року.

Відповідно до ст. 17 Гаазької Конвенції від 02 жовтня 1973 року сторона, яка звертається з проханням про визнання чи виконання рішення, надає: 1) повну й засвідчену копію рішення; 2) будь-який документ, необхідний для підтвердження того, що рішення вже не підлягає звичайній процедурі перегляду у Державі походження, і , коли це необхідно, що воно має бути виконано; 3) якщо рішення постановлено заочно, то оригінал чи засвідчену копію будь-якого документа, який необхідний для підтвердження того, що повідомлення про відкриття провадження у справі, зокрема, повідомлення про суть позову, було належним чином вручено стороні, що не з'явилася, відповідно до законодавства Держави походження; 4) у разі потреби, будь-який документ, необхідний для підтвердження того, що вона отримала безоплатну правову допомогу чи була звільнена від витрат чи видатків у Державі походження; 5) належним чином засвідчений переклад зазначених вище документів, крім випадків, коли орган запитуваної Держави його не вимагає.

Якщо зазначених вище документів не надано або якщо зміст рішення не дозволяє органу запитуваної Держави перевірити, чи були виконані умови цієї Конвенції, то цей орган визначає певний строк для надання необхідних документів. Легалізація чи дотримання інших подібних формальностей не вимагається.

З урахуванням вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення клопотання, оскільки матеріали справи містять всі належні докази.

Доводи апеляційної скарги, щодо належного її повідомлення німецьким судом про розгляд справи, а саме направлення повідомлень на невірну адресу місця її проживання, а також посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості бути заслуханою під час слухання справи в німецькому суді спростовуються матеріалами справи, які свідчать, що Окружним Судом Фрайзінгу не було встановлено місце проживання ОСОБА_2 в ФРН і тому прийняте рішення про публічне її повідомлення шляхом розміщення оголошення на дошці в суді (а.с.19-71 том1).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про набрання законної сили рішенням німецького суду, то ці доводи спростовуються змістом самого рішення в якому міститься вказівка щодо негайного виконання розпорядження про передачу дитини (а.с.10 том1).

Доводи апеляційної скарги про сплив часу щодо юрисдикції Окружного Суду Фрайзінгу з посиланням на перебування дитини більше року в Україні, судова колегія відхиляє, оскільки дитина була вивезена в Україну незаконно і згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 26.10.2017, яке набрало законної сили, підлягає поверненню до ФРН до постійного місця проживання.

За наявності встановлених судом незаконних дій ОСОБА_2 щодо вивезення дитини , судова колегія вважає доводи апеляційної скарги про те, що дитина прижилась в Україні, не мають правового значення.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права та такою що підлягає залишенню без змін.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки суд постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст. 375 ЦПК підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 18 березня 2019 року