Справа № 185/7564/18
Провадження № 2/185/818/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 березня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В

07.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщення а саме будинком за адресою: 51464, Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Садова, буд. 14.

В обґрунтування позову зазначила, що вона, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є співвласниками будинку за адресою: Дніпропетровська обл. Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Садова, буд. 14. Відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказане адресою, хоча фактично не проживає та не з'являється з 1996 року та по теперішній час. Відповідач є сином її померлого чоловіка. На теперішній час вона з Відповідачем спільно не проживають, спільним побутом не пов'язані, спільного господарства не ведуть, взаємних прав та обов'язків не мають, у родинних стосунках не перебувають. Відповідач не є співвласником будинку, витрат по комунальним послугам не несе, будинок не утримує. Бездіяльність Відповідача щодо небажання добровільно знятися з реєстраційного обліку суперечить її правам як власника будинку. Вважає, що Відповідач, який не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, втратив право на користування житловим приміщенням, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік.

Позивач в судовому засіданні просить суд задовільнити позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав письмовий відзив на позов.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, та те, що дійсно відповідач приблизно з 1996 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проте наразі знаходиться в органах виконання покарань.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, та те, що дійсно відповідач приблизно з 1996 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, вислухавши пояснення позивача, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності належить Ѕ частина житлового приміщення за адресою: Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Садова, буд. 14, а інша частина вищезазначеного домоволодіння належить на праві особистої власності в рівних частках: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.02.1994 року та зареєстрованих в реєстрі під № 239 та № 236(арк.с.12-18). Відповідач гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є родичом позивача, а саме сином її чоловіка, який помер 14.07.1993 року, що підтверджується інформацією наявною в позові(арк.с.2), та не заперечується позивачем. Відповідач гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією довідки з Богданівської сільської ради від 13.06.2018 року за № 1358(арк.с.11), довідкою про місце реєстрацію з ГУДМС України(арк.с.24). В судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_5 встановлено, що відповідач відбуває покарання в органах виконання покарань, що також підтверджується копією вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1, 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього особистого майна. Окрім цього цим вироком встановлено те, що ОСОБА_2 був раніше судимим починаючи з 22 лютого 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 3 років 2 місяців 9 днів позбавлення волі.

Гр. ОСОБА_2 не мешкає в будинку за адресою: Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Садова, буд. 14, з 1996 року, що є більше 12 місяців, якщо брати період з 1996 року до першої судимості за яку передбачений такий вид покарання як позбавлення волі, а саме до 22 лютого 2006 року, що підтверджується актом про встановлення факту непроживання з Богданівської сільської ради від 06.08.2018 року(арк.с.10).

Однак, добровільно відповідач не бажає знятись з реєстрації за вищезазначеною адресою, договору оренди чи найму житла з позивачем не укладав, особистих речей в ньому не має, комунальні послуги не сплачує.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 163,71 ЖК України та ст. 405 ЦК України, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою Дніпропетровська обл., Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Садова, буд. 14, окрім цього вищенаведене підтверджується ще й тим, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили те, що відповідач не мешкав за вищезазначеною адресою з 1996 року, що є більше ніж 12 місяців. З приводу наявності поважної причини не проживання за місцем реєстрації відповідача понад один рік, а саме такої як знаходження останнього в органах відбуття покарань, де він відбуває покарання у виді позбавлення волі, суд не бере до уваги цю причину, оскільки відповідач не проживав за місцем реєстрації більше ніж один рік у період до свого засудження за яке йому було призначене покарання у виді позбавлення волі. Окрім цього суд виходячи з вищенаведеного вважає, що позивач несе додаткові затрати на обслуговування житлового будинку, сплачуючи за комунальні послуги за зареєстровану особу, а саме за відповідача, який фактично за вищезазначеною адресою не мешкає, та не сплачує за це майно витрати на його утримання, а також суд вважає, що позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм майно, а саме не зможе реалізувати право продати своє майно, оскільки там закріплене право користування цим майном іншою особою, а тобто право володіти та розпоряджатися своїм майном у випадку позивача закріплене ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, а право на житло закріплене ст. 47 Конституції України, відповідно до якої «Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.», де «Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.» та «Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.». Виходячи з вищенаведеного право власності не може бути обмежене шляхом реалізації положень ст. 47 Конституції України, ст. 71 ЖК України, оскільки з положень ст. 47 Конституції України, відповідачу, як громадянину, який потребує соціального захисту, житло повинно бути надане державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону, а не за рахунок порушення права власності власника житлового приміщення.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позовної вимоги задоволені у повному обсязі, то суд приходить до висновку, що судові витрати потрібно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки остання сплатила судовий збір за подачу позову до суду у сумі 704,80 грн., що підтверджується копією квитанції(арк.с.1).

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком №14 по вулиці Садова с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1 витрати на судовий збір в сумі 704.80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_7