Справа №477/1372/18
Провадження №22-ц/812/809/19 Головуючий в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 11 лютого 2019 року об 11 годині 59 хвилин, в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області під головуванням судді Козаченка Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

22 червня 2018 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , пред`явила до державного реєстратора Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської областіКолтунової Оксани Миколаївни (далі Державний реєстратор), одночасно п`ять позовів про визнання незаконними та скасування її рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та скасування записів про державну реєстрацію права власності на них.

30 жовтня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області провадження у вказаних справах було об`єднано з присвоєнням єдиного унікального номеру справи № 477/1372/18.

В обґрунтування усіх позовних вимог зазначила наступне.

Їй, на праві приватної власності належать земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,17 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0892 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0835 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0896 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0897 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0822 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0897 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,1915 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,17 га.

Державна реєстрація всіх цих земельних ділянок була проведена Державним реєстратором Жовтневої (Вітовської) районної державної адміністрації 01 квітня 2016 року та 28 квітня 2016 року.

В той же час, рішеннями державного реєстратора Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Колтуновою Оксаною Миколаївни від 06 грудня 2016 року були зареєстровані наступні земельні ділянки:

- індексний номер НОМЕР_2 , ділянка площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_1 ; запис про державну реєстрацію № 17836563 від 30.11.2016 за ОСОБА_5 ;

- індексний номер 74948009, ділянка площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_2 ; запис про державну реєстрацію № 17842800 від 30.11.2016 за ОСОБА_4 ;

- індексний номер 32750001, ділянка площею 0,22 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, кадастровий номер НОМЕР_4 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запис про державну реєстрацію № 17844937 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 ;

- індексний номер 32749387, ділянка площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_2 ; запис про державну реєстрацію № 17844284 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 ;

- індексний номер 32752885, ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_1 ; запис про державну реєстрацію № 17847794 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

При цьому, відповідно до рішень державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі від 21 грудня 2016 року № РВ-016, від 27 квітня № РВ-017, від 21 березня 2018 року № РВ-2018, від 25 липня 2017 року № РВ-017, від 27 квітня 2017 року № РВ-017, третім особам: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо їх ділянок, оскільки встановлено перетин їх земельних ділянок із земельними ділянками позивача ОСОБА_1

Посилаючись на те, що державний реєстратор Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Колтунова О.М., в порушення вимог Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Закон № 1952), не перевірила у Державному земельному кадастрі наявність відомостей щодо зазначених земельних ділянок, в результаті чого фактично здійснила повторну реєстрацію одних і тих же земельних ділянок, чим порушила її права на володіння земельними ділянками, розташованими в тому ж місці, просила визнати незаконними та скасувати записи про державну реєстрацію всіх цих земельних ділянок, яка здійснена повторно.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області та власники земельних ділянок, по яким проведена повторна реєстрація, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , позивачем у справі зазначені як треті особи і такий їх правовий статус змінено не було.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлення вимог тільки до посадової особи органу держави по оскарженню реєстрації права власності на нерухоме майно, без пред`явлення вимог до власників майна, інтереси яких зачіпаються, суд не може вирішити спір по суті.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає виписаному.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Також приписами ст.126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

При чому, слід зазначити, що нормами ч.4 ст.18 Закону №1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як вбачається з приписів ч.3 ст.10 Закону №1952-IV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин)державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

-відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

-наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

-наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №1952-ІV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 , площа 0,17 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0892 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0835 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0896 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0897 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0822 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,0897 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,1915 га; кадастровий номер НОМЕР_1 , площа 0,17 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, які розташовані в межах території М.Погорілівської сільської ради, Вітовського району, Миколаївської області, та зареєстровані на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Державна реєстрація всіх цих земельних ділянок була проведена Державним реєстратором Жовтневої (Вітовської) районної державної адміністрації 01 квітня 2016 року та 28 квітня 2016 року.

06 грудня 2016 року, рішеннями державного реєстратора Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Колтуновою Оксаною Миколаївни, повторно були зареєстровані наступні земельні ділянки:

- індексний номер НОМЕР_2 , ділянка площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_1 ; запис про державну реєстрацію № 17836563 від 30.11.2016 за ОСОБА_5 ;

- індексний номер 74948009, ділянка площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_2 ; запис про державну реєстрацію № 17842800 від 30.11.2016 за ОСОБА_4 ;

- індексний номер 32750001, ділянка площею 0,22 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, кадастровий номер НОМЕР_4 , розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запис про державну реєстрацію № 17844937 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 ;

- індексний номер 32749387, ділянка площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_2 ; запис про державну реєстрацію № 17844284 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 ;

- індексний номер 32752885, ділянки площею 0,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 233, за адресою: АДРЕСА_1 ; запис про державну реєстрацію № 17847794 від 30.11.2016 речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Названі особи, як власники цих земельних ділянок, треті особи у справі, отримали державні акти на земельні ділянки ще у 2005 році, а саме: ОСОБА_3 - державний акт серії НОМЕР_5 , ОСОБА_7 - серії НОМЕР_6 , ОСОБА_4 - серії НОМЕР_7 , ОСОБА_5 - серії ЯА НОМЕР_8 , ОСОБА_9 В серії НОМЕР_7 № НОМЕР_9 . Згідно із положеннями ст. 126 ЗК України, в редакції, яка діяла на час їх отримання, державні акти були документами, які посвідчують право власності на земельну ділянку.

З початком роботи реєстру, тобто з 01 січня 2013 року, процедура реєстрації прав власності на нерухоме майно змінилася, проте власники майна, які отримали правовстановлюючі документи до цієї дати, не зобов`язані були вносити відомості в реєстр.

Оскільки, позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги, щодо визнати незаконними і скасувати рішень, відповідно до яких, державний реєстратор зареєструвала право власності на вищезазначені земельні ділянки, то особа (особи), права якої (яких) такі вимоги торкаються, обов`язково повинні бути учасниками справи, а саме відповідачем (-чами), бо інше, є грубим порушенням права особи на власність.

Так, з огляду на викладене та відповідно до ст. 13 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами.

Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України).

Позивач - особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді і розпочинається цивільний процес.

Відповідач - особа, котра за заявою позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача і безпосередньо на чиї права та інтереси може вплинути вирішення спору.

Вирішуючи спір суд повинен визначитися не тільки з характером спірних правовідносин, а й зі складом їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, 317, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції правильно встановлено характер правовідносин. Заявлений позов напряму зачіпає права та інтереси власників цих земельних ділянок - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не були відповідачами у справі, а лише користувалися правами третіх осіб, які є більш процесуально обмеженими, а це є неприпустимим.

За такого, рішення суду 1 інстанції ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства і підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 -залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року