ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №591/3457/18

Номер провадження 22-ц/816/5195/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2019 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 28 лютого 2009 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 . У 2010 році шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2017 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Постановою Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції від 02 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.

Посилаючись на обставини того, що на даний час він офіційно ніде не працює, доходів не має, у зв`язку з чим визначена судом сума аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище, тому позивач просив суд змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2017 року та стягнути з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1100 грн щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Відкликано виконавчий лист, виданий на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2017 року у справі № 591/4763/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Вказане заочне рішення суду представник відповідача оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що вимоги статей 181, 184 СК України передбачають можливість зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, виключно за позовом одержувача аліментів, однак ОСОБА_7 вказаного питання не ініціювала. У свою чергу, на думку відповідачки, позивач має право просити суд лише зменшити розмір аліментів у межах обраного нею способу стягнення. Крім того, як зауважила відповідач, позивач не надав належних та переконливих доказів, що його матеріальний або сімейний стан або стан його здоров`я змінився з дати ухвалення судового рішення, яким розмір аліментів був визначений у частці від доходу. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що суд, як на підставу для задоволення позову послався на зміну розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не може бути підставою для перегляду розміру аліментів.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , батьком якої є позивач ОСОБА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2017 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 вересня 2016 року (а.с. 8).

Постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 02 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду (а.с. 9).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 18 квітня 2018 року інформації про доходи позивача ОСОБА_3 за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року немає (а.с. 10).

Відповідно до довідки Сумського міського центру зайнятості від 18 квітня 2018 року за № 2894 позивач ОСОБА_3 не зареєстрований як безробітний і не отримує допомогу по безробіттю в Сумському міському центрі зайнятості (а.с. 11).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відтак, установивши обставини того, що позивач, як платник аліментів, на даний час ніде не працює, тому не має постійного доходу, що свідчить про погіршення його матеріального стану, тому суд дійшов висновку про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, з частки від заробітку (доходу) батька на тверду грошову суму, розмір яких суд визначив з урахуванням вимог ч. 2 статті 182 СК України у сумі 1100 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789ХІІ (78912), що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Верховний Суд України у пункті 23 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин справи дає підстави стверджувати, що стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що на даний час він офіційно ніде не працює, доходів не має, у зв`язку з чим визначена судом сума аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище. Разом з тим, на думку колегії суддів, позивач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що його матеріальний стан погіршився з часу ухвалення попереднього судового рішення, яким стягнуто з нього аліменти на утримання дочки у частці від його заробітку (доходу), а факт його непрацевлаштування та відсутність доходів згідно з даними ДФС, сам по собі, не може слугувати достатньою підставою для зміни розміру аліментів, так як не свідчить про факт того, що вказані обставини не існували на момент ухвалення попереднього судового рішення.

У зв`язку із зазначеним, а саме, ураховуючи обставини того, що позивач не довів належними і допустимими доказами той факт, що його матеріальний стан погіршився, тому колегія суддів дійшла висновку, що ним не доведено належними доказами наявність підстав для зміни розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини за частиною першою статті 192 СК України, у тому числі і шляхом зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, тому заочне рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки в позові відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому понесені відповідачкою судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 1057 грн 20 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2019 в даній справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

ОСОБА_8 ОСОБА_9 за рахунок держави понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 1057 грн 20 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов