ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3679/19 Справа № 196/505/18 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства "Сяйво" на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року у справі за позовом селянського (фермерського) господарства "Сяйво" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - фізична особа - підприємець ОСОБА_4, відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Царичанської районної державної адміністрації, про визнання договорів оренди землі поновленим із попереднім орендодавцем, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року селянське (фермерське) господарство "Сяйво" (далі СФГ "Сяйво") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - фізична особа - підприємець ОСОБА_4, відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Царичанської районної державної адміністрації, про визнання договорів оренди землі поновленим із попереднім орендодавцем, згодом уточнили позовні вимоги.

Вказували, що 20 січня 2011 року між С(Ф)Г "Сяйво" та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені договори оренди землі №39, №40, №41, державну реєстрацію яких було здійснено відділом Держкомзему у Царичанському районі, про що в Державному реєстрі земель було вчинено відповідні записи та зроблені відмітки в тексті договорів. За вказаними договорами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 передали в оренду СФГ "Сяйво" земельну ділянку площею 4,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться у їх спільній частковій власності в рівних долях та розташована на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

Зазначали, що відповідно до п.3.1. вказаних договорів оренди, їх було укладено терміном на п'ять років і почали діяти з моменту державної реєстрації. Після закінчення строку дії договорів, СФГ "Сяйво", як орендар, має переважне право на його поновлення на новий строк. У разі його поновлення умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Вказували також, що відповідно до п.3.2 договорів оренди, якщо до моменту закінчення строку дії договорів, жодна із сторін не заявить про їх припинення шляхом надсилання відповідного поштового повідомлення, іншій стороні, договори вважаються продовженими на такий самий строк, на тих самих умовах. Проте ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 як у місячний термін з моменту припинення договору, так і на момент подання позовної заяви не надсилали СФГ "Сяйво" повідомлень про намір припинити договори оренди №39, №40, №41 від 20 січня 2011 року та не вимагали повернення земельної ділянки, починаючи з 20 січня 2016 року, позивач вважає, що відповідно до п.3.2. договорів вони є продовженими на такий самий строк на тих самих умовах.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах:

- договір оренди землі №40 від 20 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та СФГ "Сяйво" щодо земельної ділянки площею 4,53 га (кадастровий номер НОМЕР_1);

- договір оренди землі №41 від 20 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та СФГ "Сяйво" щодо земельної ділянки площею 4,53 га (кадастровий номер НОМЕР_1);

- договір оренди землі №39 від 20 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та СФГ "Сяйво" щодо земельної ділянки загальною площею 4,53 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог СФГ "Сяйво" відмовлено.

В апеляційній скарзі СФГ "Сяйво", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до п.3.2 спірних договорів передбачено, що якщо до моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного повідомлення іншій стороні, договір вважається продовженим на такий самий строк, на тих самих умовах, сторони на власний розсуд врегулювали відносини щодо продовження строку дії договорів як це передбачено ст.764 ЦК України; законодавство України не містить імперативної норми щодо обов'язкового способу направлення додаткової угоди листом з повідомлення; договори оренди землі підписано сторонами 20 січня 2011 року, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов і є моментом укладення договорів, договори діють з моменту підписання; відповідачі не заперечували проти добросовісного виконання позивачем укладених договорів оренди.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу СФГ "Сяйво" без задоволення, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 24 грудня 2010 року Царичанською районною державною адміністрацією, є власником 1/3 частки земельної ділянки площею 1,5100 га (загальна площа земельної ділянки 4,5300 га), розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.12).

ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 24 грудня 2010 року Царичанською районною державною адміністрацією, є власником 1/3 частки земельної ділянки площею 1,5100 га (загальна площа земельної ділянки 4,5300 га), розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.20).

ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 21 грудня 2010 року Царичанською районною державною адміністрацією, є власником 1/3 частки земельної ділянки площею 1,5100 га (загальна площа земельної ділянки 4,5300 га), розташованої на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.29).

20 січня 2011 року між СФГ "Сяйво" та ОСОБА_2 підписано договір №41 оренди землі земельної ділянки площею 1,5100 га, терміном на 5 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація зазначеного договору здійснена 24 січня 2012 року (а.с.8-9).

20 січня 2011 року між СФГ "Сяйво" та ОСОБА_3 підписано договір №39 оренди землі земельної ділянки площею 1,5100 га, терміном на 5 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація зазначеного договору здійснена 24 листопада 2011 року (а.с.16-17).

20 січня 2011 року між СФГ "Сяйво" та ОСОБА_1 підписано договір №40 оренди землі земельної ділянки площею 1,5100 га, терміном на 5 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація зазначеного договору здійснена 24 листопада 2011 року (а.с.25-26).

Умовами кожного з вищенаведених договорів оренди (п.п.3.1, 3.2) передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо до моменту закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного поштового повідомлення іншій стороні, цей договір вважається продовженим на такий самий строк на тих самих умовах.

Судом першої інстанції також встановлено, що 25 січня 2017 року між ПП ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 укладено договір оренди належної їм земельної ділянки строком на 7 років (а.с.62-63).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у встановлений законом та договором строк, а саме, не пізніше ніж за місяць до спливу строку договорів оренди землі, до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу поновлення дії договорів не звертався; позивач не уклав з власниками земельної ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 додаткових угод про поновлення договорів оренди землі та не надав суду доказів відмови чи зволікання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в укладенні таких додаткових угод, тому не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори оренди земельної ділянки діють з моменту їх державної реєстрації, ст.33 Закону України "Про оренду землі" підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зміни до вказаної статті набрали чинності 12 березня 2011 року та діяли на момент реєстрації договорів і є обов'язковими для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень на поновлення договору оренди землі.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що 20 листопада 2011 року, 24 січня 2012 року - час державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки №39,40,41 від 20 січня 2011 року вже діяли зміни до ст.33 Закону України "Про оренду землі", які набрали чинності 12 березня 2011 року, тому при реалізації позивачем переважного права на оренду підлягали застосуванню саме вимоги ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Доводи апеляційної скарги про те, що договори оренди землі підписано сторонами 20 січня 2011 року, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов і є моментом укладення договорів, договори діють з моменту підписання, колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на наступне.

Відповідно до статей 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Виходячи з викладеного, на час державної реєстрації 20 листопада 2011 року, 24 січня 2012 року договорів оренди земельної ділянки №39,40,41 від 20 січня 2011 року п.3.2 спірних договорів, яким передбачено, що якщо до моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного повідомлення іншій стороні, договір вважається продовженим на такий самий строк, на тих самих умовах не відповідав процедурі переважного права на поновлення договорів оренди землі, передбаченої ст.33 Закону України «Про оренду землі», зміни до якої набрали чинності 12 березня 2011 року, тому вказаний пункт спірних договорів не є підставою для поновлення спірних договорів оренди землі.

Посилання апелянта на те, що законодавством не передбачено та не вимагається надсилання листів-повідомлень рекомендованими, цінними та/або з повідомленнями про вручення поштовими відправлення є непереконливими, оскільки стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить імперативну вимогу про повідомлення орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, з доданням до листа-повідомлення проекту додаткової угоди. Належним доказом отримання листа-повідомлення та додаткової угоди є повідомлення про їх вручення орендодавцю, яких матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не заперечували проти добросовісного виконання позивачем укладених договорів оренди спростовуються встановленими судами обставинами справи та матеріалами справи, так з відзиву представника відповідачів (а.с.114-117) вбачається, що відповідачі вказували на те, що з моменту закінчення дії спірних договорів орендну плату відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1 не отримували, належних доказів отримання відповідачами орендної плати після закінчення дії спірних договорів позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, суди першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не дотримався встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури і строків реалізації переважного права на поновлення договорів оренди землі, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства "Сяйво" залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19 березня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.