Номер провадження 2/754/540/19
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Гергель В.А.

за участі :

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», діючи через представника Сафіра Ф.О. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (надалі Відповідач-1) 15.10.2007 року уклали кредитний договір К2S4GI.

Згідно договору ПАТ «Приватбанк» зобов`язався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 420000,00 грн. на термін до 15.10.2027 року, а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом.

Вказано, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав Відповідачу-1 кредит у розмірі 420000,00 грн. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки та станом на 30.10.2015 року має заборгованість - 1852100,24 грн., яка складається:

?416067,69 - заборгованість за кредитом;

?441780,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

?825878,84 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

?168372,75 грн. - процентна складова.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за Договором К2S4GI між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (надалі - Ваідповідач-2) було укладено договір поруки.

Відповідно до п.5 Договору поруки, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором К2S4GI.

Згідно п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога залишена без задоволення.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1852100,24 грн. за кредитним договором № К2S4GI від 15.10.2007 року та судові витрати.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Буши Н.Д. від 24 листопада 2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання по даній справі.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 26 квітня 2016 року прийнято в провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання по названій справі.

В судовому засіданні 13 липня 2016 року залучено до справи письмові заперечення на позов, подані представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Заперечення на позовну заяву мотивовано тим, що Відповідачем-1 встановлено, що позивач в черговий раз проігнорував рішення Апеляційного суду міста Києва за від 18.11.2014 р., у цивільній справі № 754/8524/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання окремих положень кредитного договору та договорів страхування недійсними, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості та відшкодування шкоди та за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку. Зокрема, вказаним рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили та в касаційному порядку не скасовано, було вирішено: зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зробити перерахунок суми заборгованості за відсотками за Договором іпотечного кредиту № К284Ш від 15.10.2007 року та зарахувати отриману від ОСОБА_1 з 01 лютого 2009 року різницю по відсоткам яка виникла внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом, та внесені ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту; скасувати усі штрафні санкції, які виникли через неправомірні дії по збільшенню відсоткової ставки за користування кредитними коштами. В задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено в повному обсязі.

Сторона Відповідача-1, мотивуючи доводи в обґрунтування заперечень проти позовних вимог вказує, що під час розгляду цієї справи, має бути враховано обставини справи, встановлені в справі №754/8524/13-ц, зокрема, має бути враховано, що

-позивач у період 01.02.2009 неправомірно збільшив розмір відсоткової ставки з 15% до 30% річних, оскільки на те не було достатніх підстав, зокрема, були відсутні обставини, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, і протилежного не доведено;

-про збільшення відсоткової ставки з 15% до 30% річних позивач відповідача-1 не повідомляв, чим порушив умови Кредитного договору. При цьому, відповідно до листування сторін, на неодноразові вимоги відповідача-1 повідомити, чи змінювалась відсоткова ставка та у відповідності до якої методики та з яких причин, позивач обмежувався лише посиланням на банківську таємницю;

-позивачем при розрахунку заборгованості за Кредитним договором не було враховано частину платежів, які відповідач-1 здійснив та про що наявні квитанції, сформовані платіжним терміналом;

-позивачем неправомірно за підробленими платіжними дорученнями (неавтентичність підпису від імені позивача на яких було встановлено призначеною у справі судовою експертизою) було списано з рахунку відповідача-1 кошти на сплату страхованих платежів за Договором страхування, та відповідно неправомірно не враховано такі суми в погашення боргу за Кредитним договором;

-порушення відповідачем-1 умов Кредитного договору відбулось з вини позивача, який шляхом підробки Договору поруки №K2S4G9/1 від 25.04.2008 р., за умовами якого нібито ОСОБА_1 поручилась за зобов`язаннями гр. ОСОБА_4 перед позивачем, - включив ОСОБА_1 в якості співвідповідача у цивільній справі № 2-13710/2010 Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Bepvс» ОСОБА_4 ., ОСОБА_5 про стягнення боргу за Договором № K2S4G9 від 25.04.2008 р., в межах якої суд забезпечив позов та наклав арешт в тому числі на все майно та кошти гр. ОСОБА_1 , з огляду на що вона більше двох років не могла розпоряджатись не своїм майном. ні_ коштами для погашення кредиту. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.05.2011 р. позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» у вказаній справі було залишено без розгляду, при цьому після вказаних обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся вже до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за Договором № K2S4G9 від 25.04.2008 р. (справа № 2605/8923/12) і рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.10.2013 р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки суд встановив, що Договір K2S4G9 від 25.04.2008 р. ніколи не підписувався ОСОБА_4 , а з боку ПАТ КБ «Приватбанк» не вчинялось жодних дій щодо видачі вказаній особі кредитних коштів. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.01.2014 р. № 22ц-796/830/2014;

-з боку позивача неодноразово вчинялись протиправні по відношенню до його позичальників дії, які виявлялись у підробці договорів про видачу кредиту, договорів поруки, а також подачі безпідставних позовів з вжиттям заходів до їх забезпечення шляхом арешту майна. Вказані дії унеможливили виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань у відповідності до умов Договору про іпотечний кредит № K2S4GI від 15.10.2007 р. у повному обсязі, що відповідно до приписів ст. ст. 616, 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності.

Наголошено, що наразі в матеріалах справи відсутня виписка по рахунку відповідача-1, у зв`язку з чим останній не може надати обґрунтовані пояснення щодо неточностей в зарахуванням оплат, проте після надання такої виписки, відповідні пояснення будуть представлені суду.

Крім того, відповідач-1 вважає за необхідне звернути увагу суду на наявність підстав для повного звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань зі сплати визначених Договором платежів. Вказано, що відповідач-1, як позичальник, фактично здійснював погашення наданого йому кредиту до кінця 2009 року. В подальшому, часткове, а потім і повне припинення платежів позичальником було пов`язано з тим, що з боку не встановлених осіб Банку було вчинено дії щодо підробки Договору поруки № K2S4G9/1 від 25.04.2008 р., за умовами якого нібито ОСОБА_1 поручилась перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» за гр. ОСОБА_4 за зобов`язаннями останньої за договором про іпотечний кредит № K2S4G9 від 25.04.2008 р. Внаслідок підробки вказаного Договору не лише було арештовано все рухоме та нерухоме майно, а також кошти ОСОБА_1 , але й виникла підозра, що кошти, які нею вносились в рахунок погашення боргу за укладеним нею Договором про іпотечний кредит, - також списувались Банком в рахунок погашення боргу сторонніх осіб поручителем за яких протиправним шляхом було визначено ОСОБА_1 , що і стало підставою для припинення платежів по Договору, який виступає предметом спору у даній справі.

Зазначили, що як вказаний Договір поруки № K2S4G9/1, так і Договір кредиту № K2S4G9 були сфабриковані, оскільки ОСОБА_1 ніколи не підписувала зазначеного Договору поруки та не виступала поручителем ОСОБА_4 , а остання відповідно ніколи не підписувала Договір про іпотечний кредит № K2S4G9 від 25.04.2008 р. Обставини підробки Договору поруки № K2S4G9/1 були визнані й відповідачем, оскільки відповідач-1 після того, як він дізнався про наявність вказаного Договору, укладеного від її імені, звертався і до Прокуратури Деснянського району міста Києва, якою за цим фактом було порушено кримінальну справу № 53-3772, і до Банку, який своїми листами від 28.10.2011 р. № 30.1.0/2-110331/1980, від 27.01.2012 р. №30.1.0/2-120105/1124, від 27.01.2012 р. № 30.1.0/2-120105/1128, від 29.02.2012 р. №30.1.0/2-120223/1278 повідомив ОСОБА_1 , що Службою безпеки Банку було проведено службове розслідування, по результатам якого факти, викладені в її заяві, підтверджено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 виключено з поручителів, а Договір поруки № K2S4G9/1 закрито та визнано недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.10.2013 р., в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за Договором № K2S4G9 від 25.04.2008 р. було відмовлено. При цьому, суд встановив, що Договір K2S4G9 від 25.04.2008 р. ніколи не підписувався ОСОБА_4 , а з боку ПАТ КБ «Приватбанк» не вчинялось жодних дій щодо видачі вказаній особі кредитних коштів. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.01.2014 р. № 22ц-796/830/201.

Наголошує, що із всього зазначеного вбачається, що з боку позивача неодноразово вчинялись протиправні по відношенню до його позичальників дії, які виявлялись у підробці договорів про видачу кредиту, договорів поруки, а також подачі безпідставних позовів з вжиттям заходів до їх забезпечення шляхом арешту майна. Вказані дії унеможливили виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань у відповідності до умов Договору про іпотечний кредит № K2S4GI від 15.10.2007 р. у повному обсязі.

Посилаючись на викладені в запереченнях обставини справи, Відповідач-1 просить суд: в задоволені позову відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 09 вересня 2016 року залучено до участі у справі третю особу - Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк». (том №2,а.с.47-48).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року забезпечено докази в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом витребування у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» належним чином посвідчену виписку банку по рахункам на яких обліковується заборгованості ОСОБА_1 з дати укладення договору іпотечного кредиту K2S4GI від 15.10.2007 року по даний час.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року призначено по справі судово-економічну експертизу.

23 березня 2017 року надійшло повідомленням про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 16.03.2017 року №16621/16-45 (том №2, а.с.78-80).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року клопотання представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року зупинено провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором на час проведення експертизи (том №3 а.с.133).

05 грудня 2017 року надійшло повідомленням про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 03.11.2017 року №17967/17968/17-45 (том №3, а.с.151-153).

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року зупинено провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором на час проведення експертизи (том №3 а.с.162-163).

30 жовтня 2018 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 жовтня 2018 року №9649/18-71 про повернення матеріалів цивільної справи, у зв`язку з несплатою проведення судово-економічної експертизи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду по суті.

05 липня 2019 року представником відповідача-1 - ОСОБА_3 подано заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи тим, що Позивач пропустив загальний строк позовної давності в три роки відносно платежів щодо тіла кредиту та відсотків, строк сплати яких настав за три роки до дати звернення з цим позовом до суду, а також штрафних санкцій, нарахованих більше ніж за рік до дати звернення з цим позовом до суду.

Позиції учасників судового провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розглядати справи у відсутність сторони позивача. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку загального позовного провадження, в судове засідання не з`явився повторно, не подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення судового розгляду, не подав відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву, якщо він не був поданий до першого судового засідання з поважних причин.

Представник 3-ї особи ПАТ «Акцент Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлено належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши Вступне слово сторін, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно зст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 15 жовтня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Кредитор) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) з іншої сторони, разом за текстом договору іменовані - Сторони, уклали Договір про іпотечний кредит № К2S4GI.

Відповідно до п.1.1. Договору - Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 420000,00 грн., а Позичальник зобов`язується прийняти належним чином використати та повернути Кредит в сумі 420000,00 грн., сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Відповідно до п.1.3. Договору - Кредит надається строком погашення не пізніше 15-10-2027 року на поліпшення якості окремої квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.4. Договору - Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.2.4. Договору - Позичальник зобов`язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 5595,28 шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетованого платежу здійснити не пізніше 15-10-2027 року.

Відповідно до п.3.1. Договору - Виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором ( в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується:

?іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначеного в Іпотечному договорі;

?Договору поруки № К2S4GI від 15.10.2007 року, укладеного з ОСОБА_6 .

Відповідно до п.8.9. Договору - Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених цим підпунктом:

Відповідно до вимог статті. 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що протягом дії цього Договору Кредитор відповідно до умов Договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умові договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором); та/або

б) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті і моніторингу, що проводиться Кредитором,відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню Позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим Договором та/або

в) здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або зміни грошово-кредитній політиці; НБУ, підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин передбачених цим пунктом Договору Кредитор може збільшити розмір відсоткової ставки за Договором в наступному порядку, а сам:

- Кредитор не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Кредитору) за адресою Позичальника, що вказана у цьому Договорі, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Кредитору при зміні адреси;

- такий новий розмір відсоткової ставки за цим Договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Кредитору до Позичальника, без укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього пункту Договору новим розміром відсоткової ставки, Позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у Повідомленні Кредитору, зобов`язується надати на зазначену у Договорі адресу Кредитору письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Кредитором в порядку та терміни, визначені цим пунктом Договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від Позичальника, договір вважається розірваним датою, яка у повідомленні була визначена як дата початку нової ставки. У цю дату Позичальник зобов`язується повернути Кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.

Сторони погодили, що факт неподання Позичальником на зазначену у Договорі адресу Кредитору у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової відсоткової ставки письмового повідомлення (відповіді) Позичальника, про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою Позичальника на встановлення Кредитором такого нового розміру відсоткової ставки з дати, що зазначена у Повідомленні Кредитору.

Про збільшення відсоткової ставки Кредитор протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення Кредитору за адресою Позичальника, що вказана у цьому Договорі, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Кредитору при зміні адреси. В такому повідомленні Кредитором зазначається новий розмір відсоткової ставки та дата з якої розпочато застосовування цього нового розміру ставки.

Крім того, 15 жовтня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Кредитор) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі - Боржник) з другої сторони, та ОСОБА_2 (далі - Поручитель), з третьої сторони, далі іменовані - Сторони, уклали Договір поруки №К2S4GI.

Відповідно до п.1.1. Договору поруки - Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № К2S4GI від 15.10.2007 року та додатковими умовами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Відповідно до п.2.4.1. Договору поруки - Поручитель зобов`язується виконати за Боржника зобов`язання за Договором про іпотечний кредит шляхом перерахування суми заборгованості Боржника, вказаної Кредитором, в рахунок погашення такої заборгованості, за реквізитами, вказаними в договорі про іпотечний кредит, у строки зазначені в п.2.1.1 з моменту отримання від кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до п.2.1.1. Договору поруки - У разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки - Поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з Договором про іпотечний кредит перед Кредитором тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідно до п.3.2. Договору поруки - Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання договору про іпотечний кредит та договорів страхування недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовлено.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2S4GI від 15.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПриватБанк", в розмірі 1.227.104 грн. - звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 55,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку",визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Надано Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "ПриватБанк" право вчиняти дії з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ "КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, на строк до реалізації предмета іпотеки для задоволення вимог кредитора. В задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_1 про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості та в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» зробити перерахунок суми заборгованості за відсотками за Договором іпотечного кредиту № К2840І від 15.10.2007 року та зарахувати отриману від ОСОБА_1 з 01 лютого 2009 року різницю по відсоткам яка виникла внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом, та внесені ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Скасувати усі штрафні санкції, які виникли через неправомірні дії по збільшенню відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

В задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі головуючого Желепи О.В., суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М. у своєму рішенні від 18.11.2014 року відзначила, що з врахуванням положень п.8.9 кредитного договору, відповідно до яких ОСОБА_1 в разі отримання від банку повідомлення про підвищення, могла б скористатись правом на надіслання їм відповіді про свою не згоду з таким підвищенням, та положень відповідно до яких в разі висловлення такої не згоди договір між сторонами вважається розірваним та настає обов`язок повернути всю суму кредиту та всі визначені договором суми , колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині неправомірності дій КБ «ПриватБанк» по підвищенню процентної ставки в односторонньому порядку та зобов`язання банку зробити перерахунок заборгованості без врахування такого неправомірного підвищення, а також скасування штрафних санкцій, пов`язаних з таким підвищенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія виходила з того, що боржник не був належним чином повідомлений про зміну умов кредитного договору, проценти за підвищеною процентною ставкою не сплачував, тобто пропозицію про зміну умов договору не прийняв, а тому судом встановлено що права ОСОБА_1 були порушені.

Згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2014 року, судом не враховано також, що не виконанню умов кредитного договору передувала неправомірна поведінка банку по підвищенню відсотків, а також арешт майна ОСОБА_1 за безпідставно поданим до неї позову про стягнення боргу за іншим договором, як з поручителя, який нею не укладався та не підписувався, що підтверджується рішеннями судів якими відмовлено в задоволенні вимог до ОСОБА_1 . Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні вимог банку необхідно відмовити, роз`яснивши їх право на звернення з аналогічними вимогами, після виконання рішення апеляційного суду в даній справі про здійснення перерахунку заборгованості та скасування штрафних санкцій, які нараховувались у зв`язку з неправомірним підвищенням відсотків, а також після дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині направлення боржнику вимоги про усунення порушення, якщо таке матиме місце.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.

19 січня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повідомлення №30.1.0.0/2-8К9 про невиконання вимог Договору про іпотечний кредит № К2S4GI та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором № К2S4GI від 15.07.2007 (том №1, а.с.8-9).

Доказів про отримання повідомлення до матеріалів справи не долучено.

Згідно наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором № К2S4GI від 15-10-2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30-10-2015 року, заборгованість становить 1852100,24 грн., яка складається з:

?416067,69 - залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом;

?441780,96 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;

?825878,84 грн. - загальна сума нарахованої пені;

а також штрафи відповідно до Договору:

?168372,75 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Вирішуючи спір по суті, суд також виходить з наступних норм процесуального та матеріального та права України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Досліджуючи долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості судом встановлено, що останній складений без урахування вимог рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року про здійснення перерахунку заборгованості та скасування штрафних санкцій, які нараховувались у зв`язку з неправомірним підвищенням відсотків, а тому не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ.

До того ж, наданий Позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ст.ст. 77, 79 ЦПК України наданий, так як наданий підсумок не підтверджений жодним документом первісного бухгалтерського обліку, відповідно до умов ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Надана позивачем банківська виписка не спростовує вищезазначених висновків суду, оскільки не містить даних, на підставі яких суд міг би самостійно провести розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що докази, надані позивачем, посилання на які викладені в позовній заяві є суперечливими. Не можливо на їх підставі зробити висновок про наявність заборгованості, її розмір, вірність проведених нарахувань та взагалі підставу їх виникнення.

Позивач з`являтися у судове засідання не бажає, використовує своє процесуальне право, зобов`язати виправити суперечності в поданих доказах або збирати нові докази суд не має право, як це випливає зі змісту ст. 81 ЦПК України, а тому, суд приходить до переконання що в разі недоведеності, необґрунтованості позовних вимог - вони не підлягають задоволенню.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

У розумінні ст. 256 ЦК України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. А частина 1 ст. 261 ЦК пов`язує обізнаність особи не просто з будь-яким моментом, а з моментом порушення права.

Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то, згідно з частиною 1статті 141 ЦПК України, сплачений судовий збір позивачеві не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-81, 83, 95, 128-130, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя