КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3133/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року (суддя Цокол Л.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

встановила:

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, розмір якого неодноразово збільшував, і остаточно просив стягнути з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби 117 935грн безпідставно отриманих грошових коштів та 1 179грн 35коп. судового збору, з Державної казначейської служби 154 403грн 11коп. у відшкодування збитків, 11 793грн 50коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 661грн 97коп. судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 6 березня 2015р. на електронних торгах з реалізації арештованого майна, продавцем якого виступив Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, він придбав у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, сплативши 117 935грн.

Позивач стверджував, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 01 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2017 року, торги та їх результати були визнані недійсними. Підставою для визнання торгів недійсними стало порушення вимог частин п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», так як електронні торги були проведені більше, ніж через шість місяців з моменту підписання звіту про оцінку реалізованого майна.

Позивач вважав, що причиною визнання торгів недійсними була винна, протиправна поведінка Драбівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, а тому відповідачем було безпідставно набуто грошові кошти у сумі 117 935грн, які підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 63 900грн 58коп.

Також позивач посилався на те, що йому були завдані збитки у сумі 58 500грн, так як він був вимушений орендувати житло, оскільки його не було повідомлено, що квартира, яку він придбав, була здана її попереднім власником у оренду, що унеможливило його проживання у квартирі зразу після її придбання на електронних торгах.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що ненадання йому повної інформації стосовно придбаної квартири, введення його в оману щодо обставин, що мають істотне значення, внаслідок чого він був позбавлений можливості облаштувати своє житло, завдало йому душевних страждань та завдало моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_2 117 935грн в рахунок повернення безпідставно отриманих від продажу нерухомого майна та 80 903,11грн інфляційних втрат, судові витрати в розмірі 1988,38грн. В решті вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач посилається на неврахування судом, що в ході проведення виконавчих дій 18 березня 2015 року на депозитний рахунок Драбівського районного відділу державної виконавчої служби від ОСОБА_2 надійшли кошти за придбане майно у розмірі 112 038грн 25коп., у подальшому розпорядженням державного виконавця від 30 березня 2015 року кошти у сумі 1 628грн перераховані на рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк», як повернення авансових витрат, 55грн витрат державної виконавчої служби, 100 322грн 95коп. перераховано на рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк», як погашення боргу по кредиту ОСОБА_3, 10 032грн 30коп. перераховано на користь держави виконавчого збору.

Відповідач стверджує, що не набув грошових коштів, сплачених позивачем, тому заявлені до нього позовні вимоги є безпідставними.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти змісту та вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду виконане Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області, а висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду у справі № 205/2460/16-ц.

Позивач та Державна казначейська служба України, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.185, 186), у судове засідання не з'явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ДП «Інформаційний центр» 6 березня 2015 року проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна: трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів № 58973. Переможцем став ОСОБА_2, який сплатив 117 935грн.

23 березня 2015 року головним державним виконавцем Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у

Черкаській області Куць М.М. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, який затверджений начальником Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Власенко О.М.

28 травня 2015 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. ОСОБА_2 видано свідоцтво, яким посвідчено належність йому на праві власності майна, що складається з квартири АДРЕСА_1, яка придбана ним за 117 935грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 1 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 квітня 2017 року, визнано недійсними результати електронних торгів (протокол № 58973) з реалізації предмету іпотеки: трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що результати електронних торгів були визнані судовим рішенням недійсними, реалізація майна, яка полягає у примусовому продажу майна боржника в ході виконавчих дій в рамках виконавчого провадження з прилюдних торгів, є правочином, продавцем майна виступив Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а відтак до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 216 ЦК України і саме продавець повинен повернути покупцю отримане від продажу майна.

Також суд першої інстанції вважав, що до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України та відшкодування матеріальних втрат, понесених позивачем від знецінення грошових коштів, сплачених за придбане майно, за період з березня 2015 року по грудень 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами четвертою, п'ятою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено

Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Крім того, статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов'язальних відносин.

Згідно протоколу № 58973 проведення електронних торгів від 6 березня 2015 року переможець торгів ОСОБА_2 має перерахувати на рахунок органу державної виконавчої служби - Відділу ДВС Драбівського РУЮ 112 038грн 25коп. Також у протоколі зазначено, що сума сплаченого гарантійного внеску становить 5 896,75грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, як продавця майна, піддягає стягненню грошова сума, внесена покупцем ОСОБА_2 за придбання майна, у порядку реституції.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти не були набуті Драбівським ВДВС ГТУЮ у Черкаській області, так як розпорядженням державного виконавця розподілені на погашення заборгованості та понесених витрат при здійсненні виконавчих дій, належними доказами не підтверджені, так як ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів розподілення отриманих грошових коштів надано не було.

Крім того, при застосуванні реституції, передбаченої ст. 216 ЦПК України, не передбачена необхідність врахування, як саме продавець розпорядився отриманими у результаті недійсного правочину, грошовими коштами.

Також Драбівським ВДВС ГТУЮ у Черкаській області не надано доказів, що сума внесеного гарантійного внеску у розмірі 5 896,75грн, була сплачена ОСОБА_2 не на рахунок ВДВС.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності застосування судом ст. 625 ЦК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що в даній частині суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.

З останньої редакції заяви ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області позивач просив стягнути 117 935грн, отриманих від продажу майна. Інші позовні вимоги, у тому числі і стягнення інфляційних втрат, позивачем були заявлені до держави України в особі Державної казначейської служби України.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та стягнув інфляційні втрати з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, вийшовши за межі позовних вимог, чим допустив порушення вимог ст. 13 ЦПК України.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Грошове зобов'язання Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області повернути ОСОБА_2 117 935грн виникає на підставі рішення суду, ухваленого у цій справі, тому правових підстав для застосування ст. 625 ЦК України суд не мав.

Висновок суду першої інстанції, що грошове зобов'язання у відповідача перед позивачем виникло з березня 2015 року у день проведення електронних торгів, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, крім застосування ст. 625 ЦК України, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, тому рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 13 вказаної норми визначає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не

передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи скасування рішення суду в частині стягнення з Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 80 903,11грн інфляційних втрат, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року в частині стягнення інфляційних втрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року змінити в частині стягнення судових витрат, зменшивши їх розмір до 1 179грн 35коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк