ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7269/18 Номер провадження 22-ц/814/752/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року (повний текс рішення виготовлено 28 грудня 2018 року) по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 вересня 1997 року її було прийнято на роботу до Полтавського кооперативного коледжу; наказом №45-к від 28 травня 2002 року переведено на посаду бібліотекара 2-ї категорії; 01 листопада 2005 року встановлено кваліфікаційну категорію бібліотекара першої категорії. Наказом відповідача №54-к від 02 липня 2011 року позивача було призначено на посаду завідуючої бібліотекою коледжу. Наказом №35-к від 17 травня 2018 року звільнено з навчального закладу «за угодою сторін».

ОСОБА_2 вважає, що відповідач протягом 2010-2018 років заборгував, не виплатив їй кошти на оздоровлення під час щорічної відпустки. Розмір боргу становить: 2010 рік 1014 грн.; 2011 рік -1441 грн.; 2012 рік 1700 грн.; 2013 рік 1806 грн.; 2014 рік 1806 грн.; 2015 рік 2145 грн.; 2016 рік 2512 грн.; 2017 рік 3392 грн.; 2018 рік 3795 грн., а всього: 19551 грн.;

не виплачував кошти як матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, які повинні були бути у розмірі одного посадового окладу. Розмір боргу становить: 2010 рік 1014 грн.; 2011 рік -1441 грн.; 2012 рік 1700 грн.; 2013 рік 1806 грн.; 2014 рік 1806 грн.; 2015 рік 2145 грн.; 2016 рік 2512 грн.; 2017 рік 3392 грн.; 2018 рік 3795 грн., а всього: 19551 грн.;

не виплачував доплату у розмірі 15% від посадового окладу за роботу з фондом підручників. Розмір боргу становить: 2010 рік 1440 грн.; 2011 рік -1728 грн.; 2012 рік 2040 грн.; 2013 рік 2160 грн.; 2014 рік 2160 грн.; 2015 рік 2568 грн.; 2016 рік 3012 грн.; 2017 рік 4068 грн.; 2018 рік 3376 грн., а всього: 23652 грн.

Також позивач вважає, що відповідач має нарахувати та виплатити їй індексацію невиплаченої заробітної плати. Розмір інфляції становив: 2010 рік 109,1%; 2011 рік -104,6%; 2012 рік 99,8%; 2013 рік 100,5%; 2014 рік 124,9%; 2015 рік 143,3%; 2016 рік 112,4 %; 2017 рік 113,4%; 2018 рік невідомо позивачу. Відповідач повинен виплатити 11423,91 гривень.

Позивач зазначила, що коледж мав достатньо коштів для оплати праці, оскільки іншим працівникам виплачували надбавки в розмірі 50% посадового окладу, інші надбавки; працівникам відповідача надані кошти на придбання квартири, проведення весілля; відповідач у 2014 році купив легковий автомобіль, купував щомісячно пальне на його заправку.

Просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену протягом 2010-2018 років заробітну плату у розмірі 90126 гривень.

17 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій фактично відмовилася від позовних вимог в частині стягнення індексації за період з квітня 2015 року по грудень 2016 року в сумі 2778,21 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати - закрито в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення індексації за період з квітня 2015 року по грудень 2016 року в сумі 2778,21 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати.

Непогодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та винести нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Полтавського кооперативного коледжу зазначив, що вважає рішення законним та обґрунтованим, таким що винесене з повним та об'єктивним дослідженням доказів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30 вересня 1997 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до Полтавського кооперативного коледжу; наказом №45-к від 28 травня 2002 року її переведено на посаду бібліотекара 2-ї категорії; 01 листопада 2005 року встановлено кваліфікаційну категорію бібліотекара першої категорії; наказом №54-к від 02 липня 2011 року позивача було призначено на посаду завідуючої бібліотекою коледжу; наказом №37-к від 17 травня 2018 року звільнено з навчального закладу за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (т.1 а.с.3 трудова книжка).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки належить до установ приватної форми власності (т.1 а.с.74-77).

Як вбачається з матеріалів справи між Полтавським кооперативним коледжем та трудовим колективом укладено колективний договір.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

У колективному договорі встановлюються взаємні обов'язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановленню форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії (ст. 13 КЗпП України)

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов'язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається з чинного законодавства для приватних підприємств, установ і організацій нормативного регламентування надання матеріальної допомоги на оздоровлення не передбачено, тому відповідні питання можуть бути визначені в колективному договорі.

Згідно з п. 2.17 колективного договору на 2010-2012 рік передбачено при наявності коштів здійснювати щорічну одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення для службовців і робітників та грошову допомогу за сумлінну працю і зразкове виконання своїх обов'язків, участь у громадському житті технікуму.

У подальшому п. 2.17 колективних договорів на 2013-2015 роки, 2015-2017 роки передбачено при наданні щорічних відпусток в Технікумі проводити виплату допомоги на оздоровлення за рахунок коштів фонду заробітної плати працівникам навчально-допоміжного та адміністративно-обслуговуючого і господарського персоналу, які працюють в Технікумі на постійній основі та які мають стаж роботи у Технікумі: до 5 років - у розмірі 50%, від 5 до 10 років - 75 %, більше 10 років - 100 %. При наявності коштів.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до кошторисів на 2016-2018 роки та штатного розпису на 2014-2018 роки наданих Полтавським кооперативним коледжем коштів на матеріальну допомогу на оздоровлення та соціально-побутові потреби не передбачено.

При цьому, позивач взагалі не довела, що відповідач мав кошти на виплату матеріальної допомоги, тоді як виплата матеріальної допомоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не свідчать про наявність коштів на зазначені виплати, оскільки суд позбавлений можливості перевіряти законність таких виплат вказаним особам.

Посилання на те, що дані докази не можуть братися до уваги зважаючи на те, що вони подані у порушення ст. 83 ЦПК України та затверджені неналежною особою є безпідставними так як ОСОБА_2 не надано доказів, що надані документи не відповідають дійсності, при розгляді справи судом першої інстанції позивачем не заявлялося клопотань про витребування оригіналів колективних договорів.

Також не доводить наявність коштів на виплату матеріальної допомоги посилання ОСОБА_2 на придбання Полтавським кооперативним коледжем автомобіля, оскільки дані витрати передбачені різними пунктами кошторису.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не були порушені вимоги закону та діючі в установі положення Колективного договору та інші локальні нормативі акти, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з позицією зазначеною в оскаржуваному рішенні щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 індексації невиплаченої заробітної плати зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно ч. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (в редакції, що діяла до 01 січня 2016 року поріг індексації становив 101 відсоток)

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з довідки Полтавського кооперативного коледжу про нараховану та виплачену індексацію по завідуючій бібліотеки Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки ОСОБА_2 за період 2010-2018 років, за період 2010 -2013 років індексація не нараховувалася у зв'язку із підвищенням заробітної плати; у 2014 році сума індексації становить 920, 82 грн., у 2015 році - 807,85 грн, у 2016 році індексація не нараховувалася, у 2017 році сума індексації становить - 1461, 98 грн, у 2018 році - 98.72 грн. (а.с. 30)

Збільшення заробітної плати та виплата індексації відповідно до норм чинного законодавства підтверджуються розрахунковими листами (а.с. 31-73)

Тоді як жодних доказів, що індексація заробітної плати була проведене з порушенням норм чинного законодавства позивачем не надано.

Безпідставним є посилання ОСОБА_2 на постанову КМУ від 22 січня 2005 року № 84 «Про затвердження Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек» оскільки дія даної постанови розповсюджується лише на державні та комунальні бібліотеки, тоді як позивач працювала бібліотекаром у приватному навчальному закладі, тобто закладі, що не відноситься до зазначеного переліку.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що відносно ОСОБА_2 порушене законодавство про підвищення посадового окладу працівника 1 тарифного розряду у зв'язку з чим виникла недоплата заробітної плати не можуть розглядатися судом, оскільки вимога щодо перерахування заробітної плати позивачем не заявлялася.

Також необґрунтованими є посилання ОСОБА_2 на рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року по справі Кечко проти України зважаючи на те, що обставини даної справи не відповідають обставинам справ, що переглядається.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо виплати доплати у розмірі 15% від посадового окладу за роботу з фондом підручників.

Так, відмовляючи в задоволенні даних позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти від 15 квітня 1993 року №102 з 01 березня 2001 року застосовується в частині, що не суперечить умовам оплати праці, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року №134 «Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Тобто, стосується виключно працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Однак, відповідно до п. 1 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти від 15 квітня 1993 року №102 зазначені в Інструкції тарифні розряди є державними гарантіями мінімальних рівнів оплати праці для конкретних професійно-кваліфікаційних груп працівників, які перебувають у трудових відносинах з установами та закладами освіти всіх форм власності, при додержанні встановленої законодавством про працю тривалості робочого часу та виконанні працівником посадових обов'язків (норм праці).

Згідно п. 58 даної Інструкції за наявності в закладах штатних посад бібліотечних працівників за завідування бібліотекою встановлюється доплата в розмірі 5-15 відсотків посадового окладу. Конкретний розмір доплати встановлюється керівником навчального закладу за погодженням з профспілковим комітетом, ураховуючи розмір фонду підручників, з яким ведеться робота.

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року №134 «Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 790 від 22 серпня 2005.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 790 від 22 серпня 2005 року встановлено, що у нормативних актах Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників окремих установ, закладів та організацій бюджетної сфери посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року № 134 ( 134-2001-п ) «Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (із змінами та доповненнями) слід замінити посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

Проте вказана постанова від 30 серпня 2002 року № 1298 регулює оплату праці працівників бюджетної сфери, тобто наказ від 15 квітня 1993 року №102 має біль широку сферу застосування та має враховуватися при врегулюванні питань оплати праці осіб, що працюють в закладах освіти приватної форми власності.

Отже Полтавський кооперативний технікум зобов'язаний був встановити ОСОБА_2, як завідуючій бібліотеки доплату в розмірі 5-15 відсотків посадового окладу. Враховуючи, що дану доплату встановлено не було, колегія суддів вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, нарахувати та виплатити їй невиплачену протягом 2010-2018 років доплату в розмірі 15 % посадового окладу, а саме 23652 грн.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року в частині відмови в нарахуванні та виплаті доплати скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо нарахування та виплати невиплаченої протягом 2010-2018 років доплату в розмірі 15 % посадового окладу задовольнити.

Зобов'язати Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки нарахувати і виплатити ОСОБА_2, доплату в розмірі 15 % посадового окладу, а саме 23652 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року в частині відмови в нарахуванні та виплаті доплати - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо нарахування та виплати невиплаченої протягом 2010-2018 років доплату в розмірі 15 % посадового окладу - задовольнити.

Зобов'язати Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки нарахувати і виплатити ОСОБА_2 доплату в розмірі 15 % посадового окладу, а саме 23652 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 19 березня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко