Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 661/1035/17-ц

провадження № 61-34868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Новокаховська міська рада Херсонської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року у складі судді Бойко М. Є. та постанову апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просив визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 з 2000 року, скасувати їх реєстрацію у зазначеній квартирі, зобов'язати Новокаховську міську раду Херсонської області укласти новий договір найму квартири з ним як єдиним законним наймачем, скасувати рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 21 березня 2001 року про зміну договору найму жилого приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що з 1992 року по 2000 рік, він, його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 проживали у квартирі АДРЕСА_2 Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 у 2000 році, остання провела поділ особового рахунку на квартиру та приватизувала дві кімнати у ній, отримавши свідоцтво про право власності, яке рішенням суду визнано недійсним. У 2000 році відповідачі почали постійно проживати за іншою адресою у квартирі АДРЕСА_1, тим самим втратили статус наймачів квартири АДРЕСА_2 та втратили право користування нею.

Відповідачі, використовуючи свідоцтво про право власності на квартиру від 21 серпня 2000 року, яке визнано недійсним в судовому порядку, повторно здійснили реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на день реєстрації ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у спірній квартирі, свідоцтво про право власності на житло від 21 серпня 2015 року, на підставі якого проведено реєстрацію, не було визнано недійсним. Позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю у ньому більше шести місяців без поважних причин задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами після розірвання шлюбу склалися вкрай неприязні стосунки, позивач чинив перешкоди відповідачам у користуванні житлом, що підтверджено наданими у справі доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не є наймачами спірної квартири, ОСОБА_5 не є членом сім'ї позивача, оскільки шлюб між ними розірвано 15 березня 2000 року. На сьогодні відсутні законні підстави для проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_2.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Новокаховської ради народних депутатів № 92 від 21 квітня 1992 року ОСОБА_4 на склад сім'ї з 4 осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 видано ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 березня 2000 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Позивач, звертаючись з вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, на підставі статті 71 ЖК Української РСР, зазначав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 2000 році виїхали зі спірної квартири, тобто не проживають у ній більше шести місяців, що також є підставою для розірвання договору найму житла відповідно до статті 107 ЖК Української РСР.

Суди встановили, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 березня 2000 року змінено договір найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_2, виділено у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житлові кімнати площею 16, 6 кв.м. та 9, 5 кв.м., залишивши у користуванні ОСОБА_4 житлову кімнату площею 11, 4 кв.м. Коридор, кухню, туалет, ванну кімнату залишено у загальному користуванні.

На підставі вказаного рішення 15 серпня 2000 року виконавчий комітет Новокаховської міської ради народних депутатів видав ОСОБА_5 та члену її сім'ї ОСОБА_6 свідоцтво № 745-св/9627 про право власності на житло - кімнату у квартирі спільного заселення АДРЕСА_2

Постановою президії Херсонського обласного суду від 18 грудня 2000 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 березня 2000 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Новокаховського міського суду від 21 березня 2001 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_5, змінено договір найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_2 виділено ОСОБА_5 та її неповнолітній дочці ОСОБА_6 жилі кімнати площею 16,5 кв. м. і 9,5 кв. м. з балконом, виділено ОСОБА_4 жилу кімнату площею 11,4 кв. м. з лоджією, підсобні приміщення залишено у загальному користуванні. Зобовязано ЖЕК-I Новокаховського міськвиконкому укласти з кожною стороною окремий договір найму на вказане житлове приміщення.

Такі договори найму в подальшому були укладені з позивачем та відповідачами.

Спірна квартира є квартирою спільного заселення. ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користуються визначеними судовим рішенням кімнатами у квартирі спільного заселення. Правильними є висновки судів про те, що вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання Новокаховської міської ради Херсонської області укласти з ним новий договір найму всієї спірної квартири є такими, що не підлягають задоволенню

26 листопада 2013 року ОСОБА_5 і 28 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернулися до Новокаховського МС УДМС України в Херсонській області із заявами про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2000 року № 745-св/9627.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у спірній квартирі здійснена у встановленому законом порядку на підставі свідоцтва про право власності від 15 серпня 2000 року № 745сз/9627, яке на той момент було чинним, та у реєстратора були відсутні підстави для здійснення оцінки та перевірки підстав видачі вказаного свідоцтва.

До того ж, сам по собі факт визнання приватизації незаконною не позбавляє права відповідачів на користування спірним житлом.

Частиною першою статті 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Встановивши, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не проживають у спірній квартирі внаслідок умисних та неправомірних дій позивача, суди дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Правильними також є висновки судів про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про скасування рішення Новокаховського міського суду від 21 березня 2001 року, оскільки перегляд судового рішення в апеляційному порядку здійснюється судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою сторони у справі або іншої особи, в порядку, визначеному ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат