Справа №173/2835/18
Провадження №2/173/364/2019

12 березня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В.
За участю: позивача - ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням
20.11.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2
09.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
10.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12 березня 2019 року.
12.03.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 12.03.2019 року.
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
12.03.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням будинком № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником будинку № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3,. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1252 .
В належному їй будинку з 2006 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка є тіткою її невістки. Реєстрація місця проживання відповідачці необхідна була для оформлення закордонного паспорту. Відповідач жодного дня в належному їй будинку не проживала. Після оформлення документів відповідач обіцяла знятись з реєстраційного обліку в належному їй будинку, але так цього і не зробила, виїхавши на постійне місце проживання до іншої держави.
Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як вона змушена оплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що відповідач обіцяла після оформлення документів знятись з реєстрації в належному їй житловому приміщенні, але цього не зробила. На даний час відповідач проживає на території іншої держави та проживати в її будинку наміру не має.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала.
Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником будинку № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3В,. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1252, що підтверджується копією договору купівлі-продажу.
В будинку належному позивачці, зареєстрована її далека родичка, відповідач ОСОБА_2, що підтверджується адресною довідкою. За доводами позивача відповідач ОСОБА_2, не проживає в належному позивачу будинку протягом 5-6 років, а проживає в іншій державі.
Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області від 12.11.2018 року в якому зазначається, що ОСОБА_2, в будинку № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області не проживає 8 років, а мешкає в Росії.
Також факт не проживання відповідача в будинку позивачки підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, який в судовому засіданні пояснив, що відповідач є тіткою його дружини. Відповідачка має квартиру в м. Кам'янське, яку здала в найм. В зв'язку із втратою паспорта у відповідачки виникла необхідність у реєстрації місця проживання, тому його мати зареєструвала її в належному їй будинку. Відповідач оформила документи та виїхала на постійне проживання до Росії. В будинку його матері відповідачка не проживала з моменту реєстрації. Будь-яких речей відповідачки в даному будинку немає. Наміру повертатись та проживати в будинку його матері відповідачка не має.
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом більше одного року, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.
Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надала.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.
За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування будинком № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За наведеного вище, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування будинком № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (НОМЕР_1) зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 10 по вул. Литвинова в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (НОМЕР_1) зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 м Верхньодніпровськ на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: Литвинова, 10 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_2, понесені судові витрати в сумі 704.80 грн., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 22.03.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 22.03.2019 року

Оприлюднене 22.03.2019 року

Дата набрання законної сили: 23.04.2019 року