Провадження № 22-ц/801/2348/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуСправа № 127/21168/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення страхового відшкодування,

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» та Ільків Миколи Миколайовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Сичук М. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПАТ «СК «Перша») про стягнення страхового відшкодування.

Позов обґрунтовано тим, що 25 лютого 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Житомир-Вінниця» неподалік м. Вінниця, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8797729 у ПАТ «СК «Перша».

25 березня 2019 року на адресу ПАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 ..

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 63 076,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 13 000,00 грн. - витрати на поховання.

02 липня 2019 року ПАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 31538,00 грн. страхового відшкодування матері загиблого ОСОБА_1 . Зазначена сума становить 50 % від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50 % від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено з посиланням на наявність провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Відмову ПАТ «СК «Перша» у виплаті 50 % страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону.

Виходячи з наведеного, положень частини другої статті 625, частини п`ятої статті 1187, частини третьої статті 1193 ЦК України, статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від /а. с. 54-55, 58, 103-104, 112/, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь :

-31538 грн - страхове відшкодування, з яких : 25038 грн - моральна шкода, 6500 грн - витрати на поховання;

-2541,19 грн - пеню;

-222,93 грн - три відсотки річних.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 31538 гривень, пеню у розмірі 2541 гривня 19 копійок, три відсотки річних у розмірі 222 гривні 93 копійки.

Стягнуто з ПАТ «СК «Перша» на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень на користь ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. У зв`язку із невиконанням ПАТ «СК «Перша» зобов`язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування в повному обсязі, з огляду на положення статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частини другої статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня та три проценти річних, пов`язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «СК «Перша»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не підлягає застосуванню до даних правовідносин положенняпункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, так як саме через взаємопов`язані дії двох осіб, а саме ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 сталося ДТП 25 лютого 2019 року, але аж ніяк не двох джерел підвищеної небезпеки як тлумачить суд першої інстанції.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не було надано правову оцінку аргументам відповідача про те, що в діях ОСОБА_4 наявні порушення Правил дорожнього руху України, що як наслідок, лежить в площині причино-наслідкового зв`язку із самим механізмом та настанням ДТП, а відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2019 року зазначено, що у крові та сечі ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,8 %.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 2 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Також ПАТ «СК «Перша» зазначає, що місцевим судом безпідставно стягнуто в повному обсязі судовий збір в сумі 768,40 грн на користь держави, оскільки вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволена частково та стягнуто 2000 грн, а не 9000 грн, як просила позивач.

В апеляційній скарзі Ільків М.М. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу та стягнути з ПАТ «СК «Перша» на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 05 липня 2019 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Ільківом М. М., що підтверджується ордером серії ЛВ №166723 та згідно квитанції № 0.0..1 від 06 вересня 2019 року здійснила оплату професійної правничої допомоги у розмірі 9000 грн. Згідно детального опису наданих послуг від 12 вересня 2019 року адвокатом були надані юридичні послуги, а саме : аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта - 2500 грн, написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування 2500 грн, написання заяви про збільшення позовних вимог 1000 грн, написання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції 500 грн, представництво 2500 грн. Тому, враховуючи, що позов судом першої інстанції задоволено повністю, відтак є правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі в сумі 9000 грн.

У відзиві Ільків М.М. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги ПАТ «СК «Перша», просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що положенняпункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями за участю декількох транспортних засобів, а заподіяна шкода не може розділятися між водієм транспортного засобу та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки.

Відзив ПАТ «СК «Перша» не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

25 лютого 2019 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Житомир-Вінниця» неподалік м. Вінниця, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку смугою руху автомобіля, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №0000102 від 25 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2019 року старшим слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мазур Ю. А. за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000102 від 25 лютого 2019 року провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ8797729 у ПАТ «СК «Перша» /а. с. 20/.

25 березня 2019 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити матері потерпілого - ОСОБА_1 .. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 63 076,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 13 000,00 грн. - витрати на поховання.

02 липня 2019 року ПАТ «СК «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 31538,00 грн. страхового відшкодування матері загиблого ОСОБА_1 .. Зазначена сума становить 50 % від заявленої, згідно заяви про виплату, суми страхового відшкодування. У виплаті 50 % від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. Як підставу для відмови у виплаті всієї суми відповідач у відзиві посилається на приписи п.36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і тому сума відшкодування була поділена на 2 у зв`язку з наявністю вини пішохода у його смерті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. У зв`язку із невиконанням ПАТ «СК «Перша» зобов`язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування в повному обсязі, з огляду на положення статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частини другої статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня та три проценти річних, пов`язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування.

Зазначений висновок суду першої інстанції частково не ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди) (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР.

Про необхідність врахування грубої необережності потерпілого при визначенні розміру моральної шкоди також вказує Верховний Суд у своїх постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 392/548/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 274/882/15-ц, від 09 січня 2019 року у справі № 607/2442/16-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 583/2757/14-ц.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2019 року, винесеної старшим слідчим в ОВС відділу СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області Махур Ю. А . у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 25 лютого 2019 року, 25 лютого 2019 року о 21.10 год ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Житомир-Вінниця» неподалік м. Вінниці, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння рухаючись в зустрічному напрямку перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля. Відповідно до висновку авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи № 214 від 24 квітня 2019 року у дорожній ситуації, що склалась, водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом зупинки транспортного засобу до смуги руху пішохода. У даній ситуації, що склалась, в діях водія ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 4.4, 4.7, 4.14 (а, г, д) Правил дорожнього руху України.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка керувала таким джерелом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ПАТ «СК «Перша» про те, що місцевим судом при задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди не було враховано грубої необережності ОСОБА_4 , а також те, що відповідачем визначено та виплачено позивачу розмір страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 25038 грн., що становить половину суми моральної шкоди, яку просив виплатити позивач.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні даної позовної вимоги. При цьому, колегія суддів враховує, що позивачу виплачено ПАТ «СК «Перша» 25038 грн моральної шкоди, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, обставин справи, підстав для стягнення більшої суми моральної шкоди з відповідача на користь позивача, враховуючи грубу необережність ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Колегія суддів вважає, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України, доведено позовні вимоги про відшкодування витрат на поховання в розмірі 6500 грн., а тому відмова ПАТ «СК «Перша» добровільно виплатити страхове відшкодування в цій частині є незаконною.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції стягнуто загальну суму страхового відшкодування в сумі 31538 грн, без визначення їх складової, а також беручи до уваги те, що розмір пені та трьох відсотків річних визначався із суми 31538 грн, тому рішення в частині вирішення інших позовних вимог та в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню також з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на поховання в сумі 6500 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також підлягають до часткового задоволення позовні вимоги про стягнення пені та трьох відсотків річних, з огляду на наступне.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Беручи до уваги те, що з вини відповідача не здійснено виплату позивачу страхового відшкодування витрат на поховання в сумі 6500 грн, тому розмір пені за період з 02 липня 2019 року по 25 вересня 2019 року /з 02.07.2019 по 18.07.2019 (17 днів, подвійна облікова ставка НБУ 35 %) = 105,96); з 19.07.2019 по 25.09.2019 (49 днів, подвійна облікова ставка НБУ 34 %) = 296,68 грн/; з 06.09.2019 по 25.09.2019 (20 днів, подвійна облікова ставка НБУ 33 %) = 117,53 грн. Всього, розмір пені становить 520,17 грн.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Таким чином, розмір заборгованості по трьом відсоткам річних становить /6500 х 3 % : 365 х 86 днів = 45,94 грн/.

Відповідно до частини першої, пункту 1 - 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимоги, що становить 158,29 грн (розрахунок 7066,11 (задоволена частина позову) : 34302,12 (ціна позову) х 100 = 20,60 %; 768,40 х 20,60 % = 158,29).

Також підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог витрати на правничу допомогу (9000 х 20,60 % = 1854 грн), враховуючи, що позивачем надано докази понесення таких витрат /а.с. 42, 109 -110/.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ПАТ «СК «Перша» підлягає задоволенню частково, колегія суддів вважає, що відповідачу слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 914,44 грн. (розрахунок 100 - 20,60 % = 79,40 %; 1152,60 х 79,40 % = 915 грн - 0,60 грн = 914,40).

Виходячи з положень частини десятої статті 142 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави на користь ПАТ «СК «Перша» різницю судового збору, яку відповідач мав би сплатити на користь держави за подання позовної заяви та розміру компенсації за рахунок держави на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги (розрахунок 914,40 - 158,29=756,11), що становить 756,11 грн.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» та Ільків Миколи Миколайовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 6500 гривень витрат на поховання, 520 гривень 17 копійок пеню, 45 гривень 94 копійки три відсотки річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1854 гривні.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Перша» за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 756 гривень 11 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота