Справа № 466/8076/17 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/782/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

суддів:Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

З участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сохи Ольги Генадіївни на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк» «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

31 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк» заборгованість у розмірі 67078,90 грн. за кредитним договором №б/н від 21.11.2011 року.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 21.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останньому кредит в розмірі 6500,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування на умовах, визначених даним договором. Проте, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 31.08.2017 р. становить 67078,90 грн., яку просить стягнути.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності покликаючись на те, що позов пред`явлено 15.10.2017 року, тобто через три роки чотири дні після останнього платежу по угоді №SAMDN 7172 від 21.11.2011 року.

Оскаржуваним рішенням суду позов Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.11.2011 року в розмірі 67078,90 грн. (шістдесят сім тисяч сімдесят вісім гривень дев`яносто копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення суду оскаржила представник відповідача Соха О.Г. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням. Стверджує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, однак суд не взяв до уваги заяву відповідача щодо закінчення строку дії картки та сплати останнього платежу по кредиту. Крім того, суд проігнорував правову позицію ВСУ у справі №6-2003 цс15 від 21.10.2015 року згідно з якою штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності , а тому їх одночасне застосування свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, позивачем не долучено до справи довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 . Просить скасувати рішення та ухвалити нове,яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача АТ КБ «Приватбанк» Жарським І.Р. надано Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив) .

У Відзиві представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги, посилається на довідки про видачу кредитних карт , остання з яких має термін дії до кінця березня 2016 року. Так як позивач звернувся в суд до спливу строку дії картки, вважає, що строк позовної давності не пропущений.

Зазначає, що останні два погашення позивачем здійснені 01.02.2015 року на суму 24,72 грн. та 11.10.2014 року на суму 740 грн.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сохи О.Г. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 21.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останньому кредит в розмірі 6500,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Дані обставини підтверджуються копією вказаного договору в матеріалах справи, а також Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем.

За змістом статті 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 після отримання карток здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався картками, отримував кредитні кошти.

Згідно умов кредитного договору (п.2.1.1.5.5), ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, визначених даним договором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим допустив заборгованість перед позивачем, що станом на 31.08.2017 рік складає 67078,90 грн. та включає в себе 6163,01 грн. заборгованості за кредитом, 53970 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3275,28 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3170,42 грн. штрафу (процентна складова). Даний факт стверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в матеріалах справи.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Представник відповідача Соха О .Г. не заперечує факту укладення кредитного договору без номера із відповідними умовами, визначеними довідкою, однак вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, просить про застосування строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю.

Статтею 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.. 257 ЦК України).

Згідно ч.2 та ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Із матеріалів справи встановлено, що позивач отримав дві платіжні (кредитні) картки та активував їх з використанням системи «Приват-24», що підтверджується випискою з рахунку. Згідно Довідки про видачу кредитних карток ОСОБА_1 отримав кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 остання із яких має термін дії до останнього дня 03.2016 року.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік) Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Позивач звернувся в суд 31.10.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Із розрахунку заборгованості та Виписці по платіжних картках вбачається, що останні два погашення позивачем були здійснені 01.02.2015 року на суму 24, 72 грн. та 11.10.2014 року на суму 740 грн..

Представник відповідача у доводах апеляційної скарги посилається на те, що останнє погашення боргу від 01.02.2015 року на суму 24,72 грн. було автоматично, однак жодна із грошових операцій відповідачем не оскаржувалася. Із врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано строк звернення до суду.

Однак, колегія суддів не погоджується із стягненням з відповідача подвійних штрафних санкцій, якими є штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та штраф (процентна складова) в сумі 3 170, 42 коп., що в сумі становить 3 670,42 грн., а відтак вважає за необхідне скасувати рішення суду в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, 4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сохи Ольги Геннадіївни задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 3 170,42 грн. штрафу (процентна складова) та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 500 (п`ятсот) гривень (фіксована частина) та штрафу (процентна складова) в сумі 3 170, 42 (три тисячі сто сімдесять грн. 42 коп).

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 кредитного боргу, а саме: 6 163,01 грн. заборгованості по кредиту, 53 970 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3 275, 28 грн. заборгованості за пенею та комісією- всього 63 408, 29 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк