ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4094/19 Справа № 215/5639/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК від 21.04.2015 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 % з 30 березня 2015 року безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 36 820,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1, задоволено повністю.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь ОСОБА_1, моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у розмірі 36 820,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Позивач добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. Вважає, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на підприємстві відповідача, але й на інших підприємствах. Також, відповідач зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01.02.1981 року по 01.02.1990 року працював підземним електрослюсарем з ремонту обладнання, підземним гірником, підземним прохідником, підземним кріпильником, підземним машиністом електровозу на шахті «СВ» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», з 09.04.1991 року по 29.04.2015 року працював черговим електрослюсарем та з ремонту устаткування в кар'єрі та на кар'єрній поверхні гірничотранспортного цеху № 2 ВАТ ПівнГЗК, ПАТ ПівнГЗК, правонаступником яких є відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК», у шкідливих умовах праці (а.с. 26-41).

29.04.2015 року - позивач звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 14 січня 2015 року, протокол № 018, у позивача встановлене професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої - другої ст.) ЛН другого ступеню (а.с. 13-14).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2015 року, причиною виникнення зазначеного професійного захворювання у ОСОБА_1 є робота впродовж 23 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, які перевищували нормативні показники. Так, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до третього класу 2 ступеня шкідливості(а.с. 42-47).

Висновком МСЕК від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20 %, - ХОЗЛ з 30 березня 2015 року безстроково. (а.с. 7,8).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача в кар'єрі та на кар'єрній поверхні гірничотранспортного цеху № 2 ВАТ ПівнГЗК, ПАТ ПівнГЗК, правонаступником яких є відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК», впродовж 23 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ПРАТ «ПІВНГЗК», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПРАТ «ПІВНГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2015 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота, також на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК», на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на підприємстві відповідача, але й на інших підприємствах, колегія суддів, вважає прийнятними, проте враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 23 років 9 місяців, вважає, що позивач фактично отримав професійне захворювання під час роботи на ПРАТ «ПІВНГЗК», про що зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2015 року.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювань, роботу позивача виключно на підприємстві відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК», в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 23 років 9 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 20%, здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі можливість його відновлення, зважаючи на встановлення ступеня втрати професійної працездатності безстроково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 25 січня 2019року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: