Справа № 442/513/17
Провадження № 4-с/442/9/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

за участі секретаря судового засідання - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, заінтересована особа АТ Комерційний банк «Приватбанк», -

за участю скаржника ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_4,

державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Коваль І.А.,-

в с т а н о в и в :

30.01.2019 року скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3, у якій просить зобовязати останню зняти арешт з майна боржника ОСОБА_2, накладений постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 07.12.2017 року про арешт майна.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 01 березня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення по справі № 442/513/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 45554,31 гривень заборгованості за кредитним договором та 1378 гривень судових витрат, а всього: 46932,31 гривень. 24.03.2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області по даній справі було видано виконавчий лист № 442/513/17, по якому 23.08.2017 року відкрито виконавче провадження № 54573444.

07.12.2017 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/513/17 від 24.03.2017 року, винесена постанова про арешт всього належного боржнику майна.

07.12.2017 року у виконавчому провадженні № 54573444 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що 03.01.2019 року звернувся до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області із заявою про зняття арешту та закриття виконавчого провадження №54573444 у звязку з погашенням основної заборгованості та виконавчого збору, надавши квитанцію № 0.0..1 та довідку ПАТ «Приватбанк» від 02.01.2019 року. Однак, станом на 24.01.2019 року в порушення норм чинного законодавства України по даному виконавчому провадженню не знято арешт з належного йому на праві власності майна. Просить скаргу задоволити.

31.01.2019 року скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд на 19.02.2019 року.

19.02.2019 року від начальника Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду даної скарги у звязку з неможливістю державного виконавця зявитись в с удове засідання, в звязку з чим розгляд справи відкладено на 28.02.2019 року.

28.02.2019 року від Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області надійшов відзив на скаргу та докази направлення такого відповідачу.

28.02.2019 року справа слухалась, в судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості учасникам справи подати докази, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень до 18.03.2019 року.

15.03.2019 року від скаржника ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив та докази направлення такої іншим учасникам справи.

В судовому засіданні скаржник та його представник вимоги скарги підтримали, просять її задоволити. Також вказали, що скаржник не пропустив встановлений чинним законодавством строк звернення до суду, надавши суду копії поштового конверту та витяг з сайту ПАТ «Укрпошта», якими підтверджується те, що відмову державного виконавця скаржником отримано лише 22.01.2019 року, а до суду з даною скаргою він звернувся 30.01.2019 року.

Державний виконавець Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Коваль І.А. в судовому засіданні вказала, що скаржником пропущено строк звернення до суду з даною скаргою, що є підставою для відмови в задоволенні такої. Крім цього, вказала, що ОСОБА_2 було відомо про наявність у нього заборгованості, адже останній неодноразово зявлявся у відділ з поясненнями щодо виконання своїх боргових зобовязань.

Однак, боржником вимоги виконавчого документу не виконувалися, тому 07.12.2017 року у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та внесено записи про обтяження до Державних реєстрів обтяження рухомого та нерухомого майна. Проте, у звязку з відсутністю майна у боржника, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

03.01.2019 на депозитний рахунок Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби надійшли кошти у розмірі 5262,23 грн., та заява боржника ОСОБА_2 щодо припинення чинності арешту накладеного в межах виконавчого провадження, з довідкою від 02.01.2019, виданою ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що в ОСОБА_2 немає заборгованості перед вищевказаною фінансовою установою.

Однак, державним виконавцем Чигер М.І. розяснено боржнику, що завершене виконавче провадження шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, неможливо завершити у звязку з повним фактичним виконанням, оскільки у відділі не перебуває на виконанні даний виконавчий документ, та державний виконавець не може перевищити свої повноваження.

Заінтересована особа представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення по справі № 442/513/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 45554,31 гривень заборгованості за кредитним договором та 1378 гривень судових витрат, а всього: 46932,31 гривень. 24.03.2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області по даній справі було видано виконавчий лист № 442/513/17, по якому 23.08.2017 року відкрито виконавче провадження № 54573444, а.с. 6.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ повертається стягувачу.

07.12.2017 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/513/17 від 24.03.2017 року винесена постанова про арешт всього належного боржнику майна, а.с. 7.

07.12.2017 року у виконавчому провадженні № 54573444 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п. 2. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а.с. 8.

Правомірність вказаної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу скаржником не оскаржується.

Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Проте, як встановлено вище, виконавчий лист № 442/513/17 був повернутий не до суду, а стягувачу і такий останній вправі був предявити до примусового виконання в строк до 07.12.2020 року.

03.01.2019 року скаржник ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області із заявою про зняття арешту та закриття виконавчого провадження № 54573444 у звязку з погашенням основної заборгованості та виконавчого збору, надавши квитанцію № 0.0..1 та довідку ПАТ «Приватбанк» від 02.01.2019 року, а.с. 9.

Однак, листом від 16.01.2018 року за №15.7-10/766 ОСОБА_2 розяснено, що завершене виконавче провадження, шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, неможливо завершити у звязку з повним фактичним виконанням, оскільки у відділі не перебуває на виконанні даний виконавчий документ, а відтак державний виконавець не може перевищити свої повноваження. Також, розяснено ОСОБА_2 положення ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог ст. 449 ЦПК України та ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись з даною скаргою до суду ОСОБА_2 вказує, що про порушення свого права йому стало відомо 22.01.2019 року при отриманні відповіді на свою заяву від 03.01.2019 року. Вказані доводи підтверджені копією конверта та відстеженням "Укрпошти", а відтак суд вважає, що скарга ОСОБА_2 подана з дотриманням строку.

Вирішуючи вимоги скарги, суд виходить з того, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом з тим, ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено перелік підстав для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частин, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється учасниками справи, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором перед ПАТ КБ «Приватбанк» погашена у добровільному порядку, у не в порядку примусового виконання рішення суду органами виконавчої служби і розмір такої заборгованості на рахунок органу державної виконавчої служби не надходив.

За таких обставин суд вважає слушними доводи державного виконавця щодо того, що завершене виконавче провадження, шляхом повернення виконавчого документу стягувачу, неможливо завершити у звязку з повним фактичним виконанням, оскільки у відділі не перебував на виконанні даний виконавчий документ і сума коштів за рішенням суду на рахунок органу державної виконавчої служби не надходила.

Відтак, суд вважає слушними доводи державного виконавця, що повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є тотожним закінченню виконавчого провадження, отже й правила частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» на такі випадки не поширюються.

Крім цього, не потребує додаткового роз'яснення той факт, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 вказаного Закону, не перешкоджає повторному пред'явленню його стягувачем для примусового виконання та не є передбаченою ст. 59 цього Закону підставою для скасування арешту майна, як одного із заходів примусового виконання судового рішення.

За таких обставин суд доходить висновку, що на час постановлення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу 07.12.2017 року правових підстав для зняття арешту у державного виконавця не було.

Таким чином, враховуючи те, що доказів неправомірності дій та бездіяльності державного виконавця скаржником не подано і таких не встановлено в судовому засіданні, дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону в межах наданих йому повноважень, тобто є правомірними, а відтак скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити скаржнику, що відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, скаржнику необхідно звернутись до суду за захистом свого цивільного права, а саме, права власності на майно з відповідним позовом про скасування арешту, а не зі скаргою на дії державного виконавця, що повністю узгоджується з висновками викладеними у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №640/7794/16-ц.

Керуючись ст. ст. 258-260, 353, 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, заінтересована особа АТ Комерційний банк "Приватбанк" відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження

Повний текст ухвали складено 21 березня 2019 року.

Суддя Курус Р.І.