Справа № 212/8251/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., секретаря судового засідання Мігрін Н.С., за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з профзахворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в зв'язку з профзахворюванням.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 10 років 2 місяці, а саме з 19.05.2003 року по 31.07.2013 року підземним прохідником ГКР №5 по проходці ш. «Гвардійська», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

У січні 2013 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання Радикулопатія попереково-крижової L5,S1 та шийно С5-С6 білатерально, рецививуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічним проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних(ПФ першого-другого ст. ) суглобів, стійкий больовий синдром. Сидеросилікоз першої стадії (s/s 1/1) ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії ЛН першого ступеня . Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 241 995,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., які просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, що вказані в позові.

Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини підприємства.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 19.05.2003 року по 31.07.2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював підземним прохідником ГКР №5 по проходці ш. «Гвардійська», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 79 від 15 січня 2013 року позивачу було встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижової L5,S1 та шийно С5-С6 білатерально, рецививуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічним проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних(ПФ першого-другого ст. ) суглобів, стійкий больовий синдром. Сидеросилікоз першої стадії (s/s 1/1) ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії ЛН першого ступеня . Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 14.02.2012 р. № 2/2-343 виданої Лікарем з гігієни праці, ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу», де вказано, що позивач працював підземним прохідником ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

При цьому працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня та шкідливих факторів технологічного процесу: за концентрацією аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму та важкістю праці до 3 класу 3 ступеню шкідливості.

Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 : з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 5.8 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3.

Шум, еквівалентний рівень звуку дБА: 111 при гранично допустимій до 80.

Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг; підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину)- 50 при гранично допустимій до 30.

Робоча поза у похилому положенні до 30 град/понад 30 град., % зміни: 43/5 при гранично допустимій 25/0.

Нахили корпуса (вимушені, більше 30 град.) кількість за зміну : 190 при гранично допустимій до 100.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання 29. 03. 2013 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Згідно з висновком МСЕК № 6 від 04.06.2013 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності: 35% - радикулопатія, 10% - сидеросилікоз, 5% - нейросенсорна приглухуватість та встановлено 3 групу інвалідності, з переоглядом 20.06.2014 року.

При огляді МСЕК 18.05.2017 р. стан здоровя позивача значно погіршився- визначена стійка втрата 15% - нейросенсорна приглухуватість), 3-тю групу інвалідності залишено.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо має задишку при незначному фізичному навантаженні, сильний кашель з утрудненим виділенням слизового, вязкого харкотиння, рідше сухий, біль та важкість у грудях, загальну слабкість, втому, головний біль, болючість та обмеження рухів за ходом хребта, яке посилюється при поворотах та нахилах тулубу з іррадіацією в нижні кінцівки, біль та обмеженість рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, порушення ходу, шум у голові та вухах, зниження слуху на обидва вуха.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 35 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів, про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду та щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом є необґрунтованими, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушених особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Щодо стягнення судових витрат повязаних із правничою допомогою суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_1, 18.10.2018 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого ОСОБА_3 надана правова допомога, яка полягає у підготовці матеріалів, складанні та поданні позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді . Крім цього позивачем надано суду розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 3000 грн.

Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 18.10.2018 ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_1 винагороду в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією №03/10/18.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з профзахворюванням - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" () на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень 00 коп., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" () на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 50037, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», місцезнаходження юридичної особи: 50029, вулиця Симбірцева, будинок 1а, місто Кривий Ріг, Дніпропетровської області, .

Повний текст рішення складено 19 березня 2019 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт