КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3889/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року (суддя Астахова О.О.) у цивільній справі за позовом Повного товариства «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

у липні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 182 961грн 62коп. та судові витрати у сумі 2 744грн 42коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 травня 2017 року уклав з відповідачем договір фінансового кредиту та застави № 16/ФК, за умовами якого надав відповідачу грошові кошти в сумі 115 000грн на строк 129 днів до 01 жовтня 2017 року включно.

Позивач стверджував, що виконав умови договору, надавши грошові кошти трьома траншами, однак, відповідач у визначений строк кредит не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, внаслідок чого станом на 1 червня 2018 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 115 000грн, заборгованості за процентами у сумі 57 853,89грн, а також 3% річних у сумі 2 429,18грн та інфляційні втрати у сумі 7 678,55грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Повного товариства «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» ТОВ «Фінансова допомога» і Компанія» заборгованість по кредиту 115 000грн, заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам 57 853,89грн, інфляційні збитки 7 678,55грн та 2707,99грн судового збору, а всього 183 240грн 43 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як на її адресу не було направлено копію позовної заяви, а направлялися документи по іншій справі, які нею ігнорувалися.

Також відповідач посилається на те, що договору з позивачем не підписувала і грошові кошти не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу Повне товариство «Універсальний ломбард

«Грошович'ОК» ТОВ «Фінансова допомога» і Компанія» просить апеляційну відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Серта О.В., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - адвоката Шалашову В.І., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що26 травня 2017 року між Повним товариством «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» ТОВ «Фінансова допомога» і Компанія» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання фінансового кредиту та застави № 16/ФК, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 115 000грн, строком на 129 днів, а відповідач зобов'язалася повернути кредит до 01 жовтня 2017 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,12329% у день від суми кредиту (а.с. 8-10).

Згідно платіжних доручень № 107 від 29 травня 2017 року, № 117 від 08 червня 2017 року та №120 від 16 червня 2017 року на рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Ідея Банк» було перераховано 70 000грн, 30 000грн та 15 000грн відповідно (а. с. 11 - 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем суду першої інстанції, відповідачем кредит та проценти за користування кредитом не сплачувалися, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із суми кредиту 115 000грн та процентів за користування кредитом станом на 16 липня 2018 року у розмірі 57 853грн 89коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем зобов'язання за договором фінансового кредиту не виконані.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач уклала з позивачем кредитний договір, позивач перерахував грошові кошти на її рахунок у ПАТ «Ідея Банк», а відтак у відповідача виникло зобов'язання повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування ними.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не підписувала з позивачем договору про фінансовий кредит та не отримувала грошових коштів, належними доказами не підтверджені.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на

підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідач жодного доказу до суду першої інстанції не подала.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для визначення відповідності підпису у договорі фінансового кредиту ОСОБА_2

Разом з цим, клопотання представника відповідача не містить обґрунтування неможливості подання такого клопотання у суді першої інстанції. Крім того, представником відповідача не забезпечена явка відповідача у судове засідання апеляційного суду для надання експериментальних зразків підпису, а також не надані вільні або умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_2, що стало підставою для відмови апеляційним судом у задоволенні вказаного клопотання.

Також підчас апеляційного розгляду представник відповідача підтвердив, що рахунок у ПАТ «Ідея Банк», на який позивачем були перераховані грошові кошти у сумі 115 000грн, належить відповідачу, що спростовує твердження відповідача про не отримання нею грошових коштів.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не повідомлялася до судовий розгляд і їй не направлялася копія позовної заяви з доданими матеріалами, та копія ухвали про відкриття провадження у даній справі, спростовуються матеріалами справи, згідно яких 7 серпня 2018 року на адресу відповідача судом першої інстанції направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими матеріалами, які були отримані ОСОБА_2 27 серпня 2018 року (с.с.29-31).

Доводи апеляційної скарги, що на адресу відповідача були направлені матеріали по іншій справі, належними доказами не підтверджені. При цьому відповідач визнала, що повідомлення суду ігнорувала.

Та обставина, що до матеріалів справи було приєднано рішення суду по іншій справі, не є беззаперечним доказом направлення відповідачу і копії позовної заяви по іншій справі.

Крім того, під час апеляційного перегляду було встановлено, що відповідач укладала з позивачем і інші кредитні договори, спори з виконання яких перебувають у судах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що відповідач не укладала з позивачем договір фінансового кредиту та застави № 16/ФК та не отримувала грошових коштів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини

доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Однак, ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді відповідачем не були надані жодні докази погашення заборгованості за кредитним договором, не наведено альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для неприйняття, як належного доказу, наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також безпідставності застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А.Семенюк