Справа № 481/1094/19
Провадж.№ 2/481/353/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.11.2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новий Буг в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

16.08.2019 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" до відповідача ОСОБА_1 , за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача за кредитним договором № IKAPUG.229704.001 від 18.02.2014 року, заборгованості у розмірі 13050,00 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем були направлені 17.09.2019 року до суду додатково письмові пояснення, згідно з якими останній вказав, що вищевказаний кредитний договір був укладений між сторонами строком до 17.02.2017 року. За умовами п.п. 4.2.8, 4.2.9 даного договору вказано, що у день укладання цього договору позичальник надає банку оформлені договори застави, страхування наземного транспорту та особистого страхування позичальника. При цьому за умовами п. 4.2.9, 6.8. кредитного договору, позичальник повинен на протязі одного банківського дня до закінчення строку дії вищевказаних договорів страхування, продовжити строк їх дії на той самий строк та надати докази страхового платежу або надати погоджені договори страхування наземного транспорту та особистого страхування позичальника, укладені на новий строк з доказом сплати страхового платежу.

У разі порушення даних зобов`язань, позичальник повинен сплатити банку штраф у розмірі 15% від вартості предмету застави, яка відповідно до п. 35.5 договору застави рухомого майна, укладеного між ними 18.02.2014 року, складає 87 000 грн.

На виконання вказаних умов відповідачем 18.02.2014 року було укладені відповідні договори страхування терміном дії до 18.02.2015 року. Однак, посилаючись на те, що після спливу строку дії договору страхування наземного транспорту відповідач не продовжив строк його дії, що має наслідком сплату ним штрафу, позивач просив стягнути з нього заборгованість за кредитом, яка по суті є штрафом, у розмірі 13050,00 грн.

22.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.10.2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, згідно якого останній просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень останній вказав, що позичальник належним чином виконав умови кредитного договору та в жовтні 2015 року достроково у повному обсязі повернув банку кредитні кошти. Наголосив, що пунктом 6.8 кредитного договору фактично встановлено несправедливу умову, зокрема штраф за порушення строку переукладання договору страхування на 2015-2016 роки, розмір якого складає більш ніж 31,48% від суми кредиту.

Вважає, що встановлення банком жорстких обов`язків споживачеві сплатити штраф за укладення договору страхування предмету застави, зважаючи на те, що надання послуги з страхування обумовлене лише власним розсудом виконавця, за п.3 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", є несправедливою умовою договору за яку відповідач змушений сплатити непропорційно велику суму компенсації. В порушення вимог п.10 ч.3 ст.18 вказаного Закону позивач установив обов`язкові для відповідача умови (примусово продовжувати дію договорів добровільного страхування із страховиком визначеним банком, а при непродовжені строку дії - сплатити штраф), з якими відповідач не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням кредитного договору (дізнатися щорічний розмір страхової премії страховика, тощо). Наголосив, що у позивача відсутня правова підстава для нарахування штрафу по зобов`язанням за якими банк не є стороною, оскільки відповідачем повністю погашена заборгованість за кредитним договором. Відповідач належним чином достроково виконав взяті на себе зобов`язання і не переоформлення договору добровільного страхування наземного транспорту не привело до настання реальних ризиків невчасного повернення банківського кредиту або до настання реальних ризиків втрати банком можливості забезпечити повернення боргу за рахунок забезпеченого заставою зобов`язання - автомобіля, який придбаний за кредитні кошти. Предметом кредитного договору є лише грошові кошти, а не майно, яке було придбано за кредитні кошти. Згідно ст.323 ЦК України, лише відповідач як власник автомобіля, а не позивач, ніс ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна. Крім того, представник відповідача підкреслив, що на підставі ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, проте за умовами пункту 6.8. кредитного договору штраф обчислюється не від суми невиконаного зобов`язання, а від заставної вартості автомобіля, що є порушенням норм діючого законодавства та не відповідає визначенню штрафу по суті. У разі не переукладання договору страхування, вірним є визначення суми штрафу у відсотковому розмірі від страхових платежів, що сторонами не узгоджувалось.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі як його так і безпосередньо відповідача. Пред`явлений позов не визнав, просив його залишити без задоволення посилаючись на доводи зазначені ним у відзиві на позов.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву на неї, дослідивши додані до них письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 18 лютого 2014 року між ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" (надалі ПАТ ВТБ) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IKAPUG.229704.001 від 18.02.2014 року (далі - кредитний договір) за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання авто у розмірі 41 450,00 гривень, строком до 17 лютого 2017 року зі сплатою 15,5% річних.

Згідно положень п.п. 2.1., 4.2.8. даного кредитного договору, видача кредиту здійснюється виключно після підписання договорів, які забезпечують його виконання, зокрема, договорів застави, а також укладення договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування позичальника.

Так, на виконання цих положень, 18.02.2014 року між вказаними сторонами було укладений договір застави рухомого майна №ZXA019500.229704.002 (надалі договір застави), предметом якого виступав, придбаний позичальником за кредитні кошти автомобіль «КІА MAGENTІS», р/н НОМЕР_1 .

Крім того, 18.02.2014 року між ПАТ «ВТБ» та ОСОБА_1 були укладені договори страхування строком дії до 18.02.2015 року, зокрема від нещасного випадку № 000787/03/14-ОД та наземного транспортного засобу вищевказаного автомобіля.

При цьому, відповідно до умов п. 4.2.9. кредитного договору, позичальник повинен на протязі одного банківського дня до закінчення строку дії вищевказаних договорів страхування, продовжити строк їх дії на той самий строк та надати докази страхового платежу або надати погоджені договори страхування наземного транспорту та особистого страхування позичальника, укладені на новий строк з доказом сплати страхового платежу.

У разі порушення таких зобов`язань на нього покладається обов`язок сплатити штраф у розмірі 15% від вартості предмету застави (п.6.8.), загальна вартість якого, в силу вимог п. 35.5 договору застави, складає 87 000 грн.

16.02.2015 року відповідач продовжив строк дії договору добровільного страхування від нещасних випадків № 000135/03/15-ОД, до 17.02.2016 року та вніс відповідний страховий платіж, водночас, інший договір страхування предмету застави, всупереч приписів, обумовлених сторонами у п. 4.2.9. кредитного договору, відповідач не пролонгував.

Для виконання вказаних положень кредитного договору позивачем тричі (11.02., 11.03. та 23.07.2015 року), надсилалися претензії з вимогою продовжити строк дії договору страхування та надати докази сплати страхового платежу, застерігаючи, що в протилежному випадку йому буде нарахований штраф у розмірі 13050 грн. ((15%) 0,15х87 000 грн.).

В судовому засіданні встановлено, що вказані претензії відповідач одержав, про що свідчить факт надання ним також копій цих претензій для ознайомлення суду, між тим їх вимоги все ж проігнорував.

Крім того, під час судового розгляду справи встановлено, що не оспорювалося сторонами, що відповідач в жовтні 2015 року достроково погасив заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до абз. 2 п. 4.1.2. кредитного договору, при повному погашенні кредиту позичальник зобов`язаний одночасно сплатити банку суму відсотків, комісій, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту у банку виникла підстави для стягнення неустойки, а також інших платежів за договором позичальник зобов`язаний сплатити і їх.

В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 та ст. 627 Цивільного кодексу України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, на момент підписання договору, його істотні умови позивачем були погоджені та прийняті, протягом дії договору їх змінено не було, доказів відсутності волевиявлення позивача на його укладення не надано.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При укладені договору сторони узгодили, що предмет застави повинен бути застрахований у повному обсязі протягом всього строку дії кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом частин п`ятої, шостої ст. 18 цього Закону у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другійстатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, порушення принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті , частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, спричинення істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдання шкоди споживачеві.

Пункти 5 та 10 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, передбачає, що несправедливими є, зокрема, умови договору в яких встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Між тим, під час ознайомлення з кредитним договором, своїм особистим підписом на кожній сторінці договору ОСОБА_1 погодив всі запропоновані умови банку.

При цьому, відповідач, укладаючи кредитний договір з позивачем, усвідомлював свої дії, не перебував під впливом помилки, обману, примусу або загрози, не висловлював претензії щодо несправедливості або дискримінаційності умов договору.

Згідно з ч. 2, п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування наземного транспорту є видом добровільного страхування. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дійсно Закон України «Про страхування» забороняє використання добровільного страхуванняу конкретного страховика в якості обов`язкової передумови при реалізації інших правовідносин, однак як вбачається з пунктів 4.2.8. та 4.2.9. кредитного договору, укладеного між сторонами, встановлено обов`язок позичальника забезпечити страхування предмета застави від заподіяння збитків. Предмет застави повинен бути застрахований у повному обсязі протягом строку дії кредитного договору. Не пізніше ніж за один банківський день до закінчення сторку дії договорів страхування. Позичальник зобовязаний продовжити строк дії цих договорів страхування на такий самий строк та надати Банку докази цього та сплати страхового платежу.

Суд дійшов переконання, що відповідач, після спливу дії договору страхування предмету застави, який настав 19.02.2015 року, продовжував користуватися кредитними коштами до часу їх дострокового погашення, який мав місце у жовтні 2015 року, втім, всупереч вимогам п. 4.2.9. кредитного договору, не уклав на цей період новий договір страхування.

Відтак, факт порушення відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо продовження строку дії договору страхування предмету застави у строки, передбачені п. 4.2.9. кредитного договору, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, тому оскільки за таке порушення передбачено штраф (п. 6.8.), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка по суті є штрафом, у розмірі 13050 грн.

Відповідач укладаючи з позивачем кредитний договір, погодив всі запропоновані останнім умови, і під час розгляду справи, відповідач не довів наявності обставин, які б вказували на неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину.

Таким чином, позовні вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягаьб задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст.258-259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.229704.001 від 18.02.2014 року у розмірі 13050 гривень (тринадцять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання до судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано .

У разі, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку", , юридична адреса : 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01.12.2019 року.

Суддя Вжещ С.І.