Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 537/2419/16-ц

провадження № 61-4070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуБондур ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддівКузнєцової О. Ю., Одринської Т. В., Триголова В. М.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та просила визнати договір дарування валютних цінностей від 10 жовтня 2002 року, який укладений між нею та ОСОБА_5 на суму 7 000 доларів США, дійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 01 жовтня 2002 року вона продала належну їй квартиру АДРЕСА_1. Отримані від продажу грошові кошти в сумі 7000 доларів США вона подарувала своєму сину ОСОБА_5 для придбання останнім за ці кошти незакінченого будівництва житлового будинку АДРЕСА_2.

Вказувала, що договір дарування валютних цінностей між нею та сином було укладено 10 жовтня 2002 року в простій письмовій формі, при цьому сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Однак, в подальшому її син ухилився від нотаріального посвідчення договору, що змусило її звернутись до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дійсним договір від 10 жовтня 2002 року дарування валютних цінностей, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 7 000 доларів США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач подарувала своєму сину ОСОБА_5 валютні цінності в сумі 7 000 доларів США, а останній прийняв валютні цінності у дар, однак ухилився від нотаріального посвідчення договору, отже позов підлягає задоволенню на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд вказав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 не надала суду доказів на підтвердження того, що нею вчинялися дії, направлені на нотаріальне посвідчення договору дарування, спонукання відповідача до відповідних дій. Також сторонами не надано доказів, які б підтверджували, що на момент розгляду справи у суді відсутня можливість нотаріального посвідчення договору дарування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків судів обставинам справи та дослідженим доказам, порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний перегляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яка не має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки кошти, отримані в дар, є особистою власністю кожного з подружжя. Апеляційний суд не зазначив мотиви відхилення заперечень заявника на апеляційну скаргу. При цьому справу судом апеляційної інстанції розглянуто неповноважним складом ОСОБА_4 вважає, що вона довела ту обставину, що вона неодноразово зверталась до свого сина з пропозицією провести нотаріальне посвідчення договору дарування, одна останній ухилився від проведення цих дій.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Фактичні обставини, встановлені судами

10 жовтня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі уклали договір дарування валютних цінностей на суму 7 000 доларів США, за умовами якого ОСОБА_5 отримав зазначену суму у дар від ОСОБА_4

В подальшому вказаний договір не був нотаріально посвідчений.

На момент укладення вищевказаного договору дарування ОСОБА_5 таОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, а з 2016 року на розгляді у судах перебувають спори між колишнім подружжям з приводу розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділу майна подружжя.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року правом на апеляційне оскарження рішення суду наділені особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв до провадження та розглянув по суті апеляційну скаргу ОСОБА_6 з дотриманням вимог ЦПК України 2004 року, оскільки обставини, встановлені рішенням місцевого суду у цій справі,використовувались ОСОБА_5 при розгляді справи № 537/5528/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна, набутого під час шлюбу. Обставини, встановлені судами і цій справі могли вплинути на визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а отже рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 травня 2016 року, яким фактично визнано набуття у особисту власність валютних цінностей одним із подружжя, безпосередньо стосується прав та інтересів іншого з подружжя.

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 47 ЦК УРСР 1963 року, положення якого регулювали порядок укладення договору дарування від 10 жовтня 2002 року, нотаріальне посвідчення угод визнавалось обов'язковим у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми мало наслідком недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Подібні положення містить частина друга статті 220 чинного ЦК України.

Відповідно до статті 244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - насуму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Оскільки сума договору дарування від 10 жовтня 2002 року становить 7 000 доларів США, то такий договір на момент його укладення підлягав нотаріальному посвідченню.

Надавши оцінку основним доводам учасників справи та доказам, поданим на їх підтвердження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_5 дійсно ухилився від нотаріального посвідчення вказаного договору, а також те, що така можливість втрачена і це негативно впливає на права та інтереси позивача.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надала суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції при ухваленні правильного по суті рішення дотримався вимог статей 212, 214, 303 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скаргивисновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

З урахуванням наведеного, оскаржене рішення є такими, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення- без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С. Ф. Хопта