ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/5493/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного управління Чернівецької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційної дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_1, на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційної дії.

Судом першої інстанції відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2018 року провадження у вказаній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На вказане судове рішення ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що суперечать нормам процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що даний спір не належить до адміністративної юрисдикції, оскільки стосується майнового інтересу позивача

_____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/350/19 Категорія 47

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відноситься до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до місцевого загального суду з позовом про визнання дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційної дії, якою були внесені зміни до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та перерозподілено частки спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме зареєстровано права власності на 57/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та 43/100 зазначеного житлового будинку за ОСОБА_3, оскільки перереєстрація права власності за третіми особами (зміна часток у праві власності) порушує право позивача на задоволення забезпечених позовних вимог за її позовом до зазначених осіб про стягнення боргу.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою ОСОБА_1 з припиненням у зв'язку з перереєстрацією права власності на частину спірного нерухомого майна, якою зменшено частку в майні боржника ОСОБА_2, при наявності запису державної реєстрації обтяжень на вказане нерухоме майно, який вчинено 30.11.2016 року. Тобто, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права (інтересу) позивача.

Таким чином, спірні правовідносини стосуються речового права (інтересу) на частину спірного нерухомого майна, яке, на думку позивача, набуто третьою особою у неналежний спосіб, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Так, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулося до Першотравневого районного суду м. Чернівці з цивільним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року з мето забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2, частка якої становить 7/12, та ОСОБА_3, частка якого становить 5/12.

За результатами розгляду названої цивільної справи Апеляційний суд Чернівецької області прийняв рішення від 15 серпня 2017 року, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 768900 грн.

Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.01.2018 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03.03.2018 року, здійснено перерозподілено частки спільної часткової власності на нерухоме майно, а саме за ОСОБА_2 визнано 57/100 частин житлового будинку, за ОСОБА_3 - 43/100.

Отже, оскаржуючи реєстраційні дії приватного нотаріуса у цій адміністративній справі, позивач має на меті захист свого речового права (інтересу) на задоволення вимог про стягнення боргу за рахунок об'єкту реєстраційних дій (частини житлового будинок по АДРЕСА_1), державну реєстрацію якого вважає проведеною з порушенням, що спростовує висновок суду першої інстанції про належність цього спору до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зважаючи на наведене й ураховуючи суть та суб'єктний склад спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що спір про визнання дій державного реєстратора неправомірними та скасування реєстраційної дії має розглядатися як спір, що пов'язаний із захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно, яке вже зареєстровано за іншою особою.

Також необхідно зазначити, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства.

Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права (інтересу) у спорі щодо цього майна з особою, яка не заперечує законності дій реєстратора з реєстрації за нею права власності на спірне нерухоме майно, а тому цей спір має приватноправовий характер і з огляду на суб'єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі та її розгляд у порядку адміністративного судочинства є необґрунтованим.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_1, задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак