Провадження №22-ц/812/351/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 2-3041/10

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»

до

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Крамаренко Т.В. 18 червня 2010 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и в:

У квітні 2010 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 13 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 08/12/2006/840-К642 за умовами якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1

12 100 доларів США кредиту під 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 13 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого вона зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед Банком за невиконання зобов'язань ОСОБА_1

У зв'язку з неналежним виконанням, взятих на себе зобов'язань, Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 11 750,80 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складає 93 998 грн.20 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку 11750,80 доларів США , що еквівалентно 93 998 грн. 20 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 9640,94 доларів США - основного боргу, 1380,56 доларів США - борг по відсотках, 698,43 долари США комісія, 30,87 доларів США - пені. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на пропуск Банком строку для пред'явлення до неї вимоги як до поручителя, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до неї як до поручителя та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову до неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 12 100 доларів США під 9,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2012 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком солідарно з позичальником за невиконання кредитних зобов'язань.

У зв'язку з виникненням заборгованості за вищевказаним кредитним договором ПАТ «КБ «Надра» 4 лютого 2010 року надіслав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу, у якій повідомив про наявність заборгованості та запропонував боржникам протягом семи днів з дати надіслання Банком цього попередження достроково погасити кредитну заборгованість у повному обсязі (а.с. 18).

Станом на 2 лютого 2010 року заборгованість перед ВАТ КБ «Надра» становила 9640 доларів США основного боргу, 1380,56 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 698,43 долари США комісії та 30,87 доларів США пені.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Судом установлено, що боржник - ОСОБА_1 (а відтак і поручитель), взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 грудня 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі 251 долар США до 13 числа поточного місяця..

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з пунктів 3.3.1. та 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язується повертати кредит шляхом здійснення перерахування мінімального необхідного платежу щомісяця у розмірі 251 долару США до 13 числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язання, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 13-го числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає за невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язання за кредитним договором, а тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, застосоване у частині четвертій статті 559 ЦК України поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позичальник припинив сплачувати кредит у серпні 2008 року, про що свідчить розрахунок кредитної заборгованості, нарахування пені, наданих суду банком (а. с. 5-7).

4 лютого 2010 року Банк надіслав позичальнику та поручителю досудову вимогу про дострокове погашення кредиту згідно пункту 4.2.5 кредитного договору (а. с. 18)., змінивши строк виконання зобов'язання. В суд з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя позивач звернувся 8 лютого 2010 року.

Отже, звертаючись до суду у лютому 2010 року про дострокове стягнення кредитної заборгованості з поручителя, Банк має право на дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту та поточної заборгованості , яка утворилась з серпня 2009 року, тобто за тілом кредиту борг становитиме 6 890,05 доларів США , виходячи з наступного розрахунку: 12100 доларів США розмір отриманого кредиту / 72 місяця (грудень 2012 року) період кредитування = 168,05 доларів США х 41 місяць ( з серпня 2009 року по грудень 2012 року) = 68990,05 доларів США; заборгованість за процентами, згідно розрахунку, наданого позивачем становитиме - 464,22 долари США, по комісії - 235,80 доларів США та пеня 17,89 долари США.

Таким чином загальний розмір заборгованості , який підлягає стягненню з боржника та поручителя у солідарному порядку складає 7607,96 доларів США,

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють строк пред'явлення вимог до поручителя за невиконання зобов'язань позичальником, та дійшов помилкового висновку про стягнення всієї суми заборгованості з боржника та поручителя, незважаючи на те, що строк пред'явлення таких вимог до поручителя до серпня 2009 року пропущено, та порука в цій частині зобов'язань припинена.

Рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 не оскаржувалось .

За такого, рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 08/12/2006-840-К642 від 13 грудня 2006 року, яка утворилась станом на 2 лютого 2010 року у розмірі 11 750, 80 доларів США , з яких солідарно з ОСОБА_2 стягнути 7607,96 доларів США кредитної заборгованості.

Доводи відповідача ОСОБА_2 стосовно того, що порука припинена, оскільки вимог про дострокове погашення кредитної заборгованості вона не отримала, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені твердження спростовуються вимогою-попередженням про дострокове повернення кредиту, направленим банком боржнику та поручителю 4 лютого 2010 року ( а.с. 18,19).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні, пропорційно задоволеним вимогам, а саме на користь Банку з ОСОБА_1 підлягає стягненню 470 грн. судового збору та 60 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, з ОСОБА_2 - 300 грн. 80 коп. судового збору та 38 грн. 40 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (враховуючи, що позов до поручителя задоволено на 64%).

Крім того, з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 507 грн. 60 коп. понесених витрат за подачу апеляційної скарги , яка задоволена на 36% (1410х36%= 507 грн. 60 коп.).

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2010 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 08/12/2006-840-К642 від 13 грудня 2006 року, яка утворилась станом на 2 лютого 2010 року у розмірі 11 750, 80 доларів США , з яких солідарно з ОСОБА_2 стягнути 7607,96 доларів США кредитної заборгованості.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» з ОСОБА_1 470 грн. судового збору та 60 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» з ОСОБА_2 300 грн. 80 коп. судового збору та 38 грн. 40 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 507 грн. 60 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.