Справа № 214/4403/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Ткаченка А.В.,
секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, цивільну справу № 214/4403/19 за позовом ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал», про стягнення заробітної плати: компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку виплати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення заробітної плати: компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку виплати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , до зали судового засідання не з`явилися. Представник позивача просив суд розглядати справу за їх відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.
Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» на посаді інженера-конструктора та був звільнений з посади 14.03.2016 року (а.с.15-16, 17).
У день звільнення із позивачем не було проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі, що становить 9821,01 грн. (а.с. 18).
Позивач звернувся за захистом своїх прав в судовому порядку та відповідно до судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.09.2018 року на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 9821,01 грн. (а.с. 46).
Зазначену заборгованість стягнуто з ТДВ «Криворізький завод «Універсал» 21.11.2018 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 20, 21).
Однак, 03.05.2019 року ухвалоюСаксаганського районного суду м. Кривого Рогу за заявою боржника вище вказаним судовий наказ скасовано, та роз`яснено заявнику право звернутися до суду в позовному провадженні (48-49).
Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
З письмових матеріалів справи встановлено, що на день розгляду справи заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 відсутня.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, суд виходить з наступного.
У відповідності до норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р., Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток, підприємство зобов`язане виплатить працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.
Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.
Як встановлено з письмових матеріалів справи, належні позивачу при звільненні виплати у розмірі 9821,01 грн. було проведено більш ніж через 2 роки після звільнення, а саме 21.11.2018 року, що призвело до знецінення цих коштів порівняно з терміном, коли він мав був бути здійснений, втрати ними купівельної спроможності, погіршення майнового стану позивача.
Також, судом встановлено, що при виплаті вказаного залишку, разом з ними компенсація втрати частини заробітної плати не виплачувалася всупереч положенням ст.4 Закону «Про компенсацію громадянам втратити частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць).
Тобто, компенсація втрати частини заробітної плати Позивачеві у зв`язку з порушенням строків її виплати, на момент подання цієї позовної заяви, взагалі не виплачена Відповідачем.
Сума компенсації втрати частини заробітної плати, за розрахунком позивача, визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у відсотковому відношенні та діленням на 100 за період квітень 2016 року - жовтень 2018 року включно на суму невиплаченої вчасно заробітної плати у сумі 9821,01 грн. становить 3437,35 грн. (а.с. 8).
Приведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не суперечить інформації за даними Держкомстату України, тому, суд вважає його належним та обґрунтованим.
Оскільки при здійсненні розрахунку з позивачем 21.11.2018 року, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не проводилась, то у відповідача існує заборгованість з виплати даної компенсації.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Зазначені позовні вимоги відповідачем не спростовані в розумінні ст.ст. 76-83 ЦПК України. Таким чином, позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд доходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Як судом вже було встановлено, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. У день звільнення із позивачем не було проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі, що становила 9821,01 грн. При цьому, затримка розрахунку при звільненні становила більше 32 місяців, що є порушенням норм законодавства про працю і прав позивача як працівника, а також є підставою виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.
Згідно з розрахунково-платіжними відомостями ТзДВ «Криворізький завод «Універсал», наданими позивачу, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 113,33 грн. (а.с. 19).
Період прострочення розпочався наступного після звільнення дня, тобто 15.03.2016 року. Станом на 21.11.2018 року кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні складав 671 робочий день (з 15.03.2016 року по 21.11.2018 року), зокрема: березень 2016 року -13; квітень 2016 року -21; травень 2016 року - 19; червень 2016 року - 19; липень 2016 року - 21; серпень 2016 року - 22; вересень 2016 року - 22; жовтень 2016 року - 20; листопад 2016 року - 22; грудень 2016 року - 22; січень 2017 року - 20; лютий 2017 року - 20; березень 2017 року -22; квітень 2017 року - 19; травень 2017 року - 20; червень 2017 року - 20; липень 2017 року - 21; серпень 2017 року - 22; вересень 2017 року - 21; жовтень 2017 року - 21; листопад 2017 року - 22; грудень 2017- 20, січень 2018року - 21, лютий 2018 року - 20, березень 2018 року - 21, квітень 2018 року - 19; травень 2018 року - 21; червень 2018 року - 20; липень 2018 року - 22; серпень 2018 року - 22; вересень 2018 року - 20; жовтень 2018 року - 22, листопад 2018- 14.
Позовні вимоги в частині стягнення компенсації підлягають задоволенню в повному обсязі, тому підстави для зменшення розміру середнього заробітку за затримку компенсації також відсутні.
Отже, станом з 21.11.2018 року по день подання позову (14.06.2019 року) у відповідача продовжує існувати заборгованість перед позивачем зі сплати заробітної плати (компенсації) протягом 139 робочих днів.
Період прострочення розпочався наступного робочого дня після здійснення виплати 21.11.2018 року, тобто з 22.11.2018 року - по 13.06.2019 року включно та складає 139 робочих днів, з яких у листопаді 2018 року - 7 робочих днів, у грудні 2018року - 20 робочих днів, січні 2019 року - 21 робочий день, лютому 2019 року - 12 робочих днів, березні 2019 року - 20 робочих днів, квітні 2019 року - 20 робочих днів, травні 2019 року - 22 робочих дні, червні 2019 року - 9 робочих днів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд на підставі ст. 12 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 13 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд доходить до переконання, що позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення заробітної плати: компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку виплати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне рішення не було вручене в день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя А.В. Ткаченко