Справа № 450/3246/18 Провадження № 2/450/496/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Роман Васильович про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 травня 2017 року, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області на ОСОБА_3 та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року, а саме в частині включення до складової частини нерухомого майна-житлового будинку АДРЕСА_1 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літером «К».

В обґрунтування позову зазначає, що даний колодязь ніколи не належав особисто спадкодавцю ОСОБА_5 , а перебував в спільному користуванні сім`ї ОСОБА_5 та сім`ї позивачки - ОСОБА_1 , власниці будинку АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що вона, ОСОБА_1 , є власницею будинку АДРЕСА_1 . Отримавши копію позовної заяви про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, вона довідалася, що ОСОБА_3 , дружина її покійного брата ОСОБА_5 , 04 травня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті свого чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто аж через тринадцять років, згідно із яким спадщина, на яке видано це свідоцтво, складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок, позначений на плані літерою «А» складається із трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 68,6 кв.м, загальною площею 94,9 кв.м , при ньому наявні: наступні господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай; літ. «В» - вбиральня; №1- хвіртка № 2- огорожа; літ. «К»-колодязь.

В даному свідоцтві про право на спадщину за заповітом також вказано, що вказаний житловий будинок належав померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 04 червня 1991 року, в якому значиться, що до спадкового майна належного спадкодавцю, яке успадкував чоловік відповідачки входить житловий будинок, глиновалькований, житловою прощею 60,0 кв.м та стайня.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 було зареєстровано відповідачем, ОСОБА_3 , та отримано Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності?за № 86397255 від 04 травня 2017 року, виданий приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Романом Васильовичем, в даному витягу вказано, що складовою частиною об`єкта нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 є в тому числі колодязь «К», невідомо чому саме, та на підставі яких документів до складу будинку АДРЕСА_1 було включено колодязь «К», який ніколи не належав на праві приватної власності ОСОБА_5 , а завжди був у спільному користуванні моєму, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Ознайомившись з копією інвентаризаційної справи по будинку АДРЕСА_1 дізналася, що в даній інвентаризаційній справі по будинку АДРЕСА_1 є довідка від 10 квітня 2017 року від ЛОКП "БТІ та ЕО", згідно із якою вказано, що «станом на 29.12.2012 року згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Пустомитівською державною нотаріальною конторою за реєстр. № 1929 від 04.06.1991 року.

Таким чином, оскільки даний колодязь ніколи не належав особисто спадкодавцю ОСОБА_5 , а перебував в спільному користуванні сім`ї ОСОБА_5 та сім`ї позивачки - ОСОБА_1 , власниці будинку АДРЕСА_1 , остання звертається до суду із захистом свого порушеного права та просить суд позов задоволити.

12.10.2018 року провадження у справі відкрито.

23.11.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_3 позов заперечила у повному обсязі, просить в задоволенні такого відмовити.

В обґрунтування зазначила, що ОСОБА_3 , є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року, який вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який в свою чергу успадкував і цей будинок за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач зазначає, що її свекром ОСОБА_6 на земельній ділянці, яка була надана йому для обслуговування житлового будинку, господарських і будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 у 1980-х роках було викопано колодязь, інформація про який відображена в інвентаризаційній справі на вказаний житловий будинок у 1991 році у звідному акті, коли посадовою особою, а саме працівником Львівського БТІ було проведено інвентаризацію будинку. Відповідно до технічного паспорта виданого Львівським БТІ від 2 липня 1991 року до житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , належать наступні будівлі та споруди: підвал, сходи, сарай, вбиральня, колодязь, хвіртка та огорожа.

Позивач вказує, що на земельній ділянці, яка була відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_6 , самовільно, без будь-яких на те дозволів органу місцевого самоврядування та погоджень з користувачем даної земельної ділянки, позивачкою було збудовано житловий будинок, в якому вона проживає та відповідно користується їхнім колодязем.

Оскільки житловий будинок позивачки споруджений самочинно, на земельній ділянці, яка ніколи їй у користування чи у власність не передавалася, вважає, що її права жодним чином не порушені, що доводить безпідставність її позовних вимог. Таким чином, на земельній ділянці, на якій знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (головна річ) та приналежні до неї (складові частини) являються одним будинковолодінням, на яке у позивачки жодним чином не могло виникнути право власності чи право користування.

12.12.2018 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що спірний колодязь не входив до будинковолодіння, що належало її батькові, оскільки позивач самостійно зі згоди батька та матері за власні кошти ще у 1972 році збудувала його, оскільки на той час уже працювала та мала заощадження, а тому стверджує що відповідач безпідставно наполягає на тому що у позивача немає права на користування ним.

04.01.2019 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків.

18.01.2019 року надійшло заперечення на відповідь на відзиві від 07.12.2018 року, в якому відповідач зазначила, що збудувавши житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , батько її чоловіка - ОСОБА_6 - набув право власності на нього та приналежні господарські будівлі та споруди в тому числі і на збудований ним колодязь, який є господарською спорудою приналежною до житлового будинку. Відповідач зазначає, що перше спірний колодязь згадується у інвентаризаційній справі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , коли чоловік відповідачки ОСОБА_5 , оформивши свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька звернувся в ЛБТІ з метою виготовлення технічного паспорта на вказаний житловий будинок, відповідно до якого при такому будинку наявні підвал, сходи, сарай, вбиральня, колодязь, хвіртка та огорожа.

28.01.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків; задоволено клопотання про витребування доказів; відмовлено у прийнятті до розгляд із первісним позовом зустрічної позовної заяви ОСОБА_3

27.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

28.05.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

29.08.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засідання позивач та представник позивача позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просять суд позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свідки сторони позивача ОСОБА_7 , двоюрідна сестра позивачки, яка проживає з дитинства у с. Зубра, та була свідком будівництва спірного колодязя, та ОСОБА_8 , сусід сторін, ствердили той факт, що на початку сімдесятих років на замовлення матері ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - ОСОБА_9 здійснювалося будівництво колодязі, у чому допомагали і сусіди. Молодший син ОСОБА_5 допомагав у будівництві, фінансування якого здійснювала позивачка, ОСОБА_1 , яка на той час працювала та мала дохід, була спроможна допомогти батькам, які коштів на будівництво не мали. Відносини між сестрою та братом були нормальними. Свідок ОСОБА_8 ствердив, що будівництво здійснювалося у 1972 році, оскільки в цей рік він одружувався, та пам`ятає про це достеменно.

Свідки сторони відповідача ОСОБА_11 , яка є хресною матір`ю дочки відповідача, та ОСОБА_12 сусідка сторін, суду пояснили, що були свідками будівництва спірного колодязя, однак хто давав кошти на його будівництво їм не відомо. Вказали, що чоловік відповідачки допомагав частково як брат у будівництві колодязя, який споруджено на стороні позивачки.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку учасників справи, висловлену у письмових заявах, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та визнано сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 - батько позивачки, ОСОБА_1 та чоловіка відповідачки - ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР 1963 року передбачає дії, які свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до частини 2 ст.553 ЦК УРСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Після смерті ОСОБА_6 Пустомитівською державною нотаріальною конторою 23.03.1991 року заведена спадкова справа № 110/91, копія якої наявна в матеріалах справи.

З життя спадкодавець розпорядився свої майном на випадок смерті та заповів усе належне йому на час смерті майно синові - ОСОБА_5 , який після смерті батька прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

З копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.1991 року, вбачається, що спадкове майно складалося із: житлового будинку, глиновального, критого шифером на дві кімнати з житловою площею 28 кв. м., та трьохкімнатного житлового будинку, з площею 60,0 кв. м., а також стайні, що знаходяться в с. Зубра, Пустомитівського району Львівської області.

02.06.1991 року Львівським МБТІ видано Реєстраційне посвідчення № 143 про реєстрацію за ОСОБА_5 право особистої приватної власності в цілому на житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Пустомитівською держнотконторою 04.06.1991 року, за реєстровим номером 1929.

Таким чином. судом встановлено, що ОСОБА_5 після смерті батька успадкував, на набув право особистої приватної власності, окрім іншого, на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складалося із трьохкімнатного житлового будинку, з площею 60,0 кв. м., а також стайні.

Згідно наявної в матеріалах справи інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1 , вбачається, що така була заведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Пустомитівською держнотконторою 04.06.1991 року, за реєстровим номером 1929.

Згідно оціночного акта від 20.06.1991 року, наявного в матеріалах інвентаризаційної справи до будівель споруд будинковолодіння АДРЕСА_1 , віднесено колодязь під літ. «К».

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Пустомитівською держнотконторою 04.06.1991 року, за реєстровим номером 1929, такої споруди як колодязь в переліку будівель та споруд приналежних до будинковолодіння, віднесено не було, відповідно колодязь ОСОБА_5 не успадковано та у власність не набуто.

Здійснюючи такий висновок, судом взято до уваги, що уся технічна документація на будинковолодіння АДРЕСА_1 була здійснена після видачі свідоцтва про право на спадщину на замовлення ОСОБА_5 , однак до неї, як встановлено судом безпідставно, було включено споруду колодязя, який не входив до складу будинковолодіння, яке успадкував ОСОБА_5 , що також стверджується технічним паспортом, виданим Львівським БТІ від 2 липня 1991 року, в якому до житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , зараховано наступні будівлі та споруди: підвал, сходи, сарай, вбиральня, колодязь, хвіртка та огорожа.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки ствердили той факт, що ОСОБА_1 ще на початку 70-х років зі згоди батьків здійснювала будівництво спірного колодязя, який згодом був у спільному користуванні сім`ї батька позивачки, сім`ї позивачки та сім`ї брата позивачки, який частково допомагав у його спорудженні, однак ніколи в особистій приватній власності ОСОБА_6 та згодом ОСОБА_5 колодязь не перебував.

Суд критично оцінює подані представником позивача довідки про заробіток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з період з 1972 по 1974 року, оскільки такі не несуть інформативного змісту з огляду на невідповідність зазначених сум доходу та неможливість їхнього визначення у грошовому еквіваленті та вартісних показниках станом як на роки зазначені у довідках, так і станом на момент розгляду справи, відносно здійснених робіт щодо будівництва спірного колодязя, затрачених на це коштів, розмір яких судом не встановлювалося, та визначення таких сторонами не ініційовано.

Щодо поданої довідки № 133 від 03.10.2019 року про перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ЛВШО «Маяк», яка згідно архівних даних в списках працівників підприємства не числиться, то таку суд оцінює критично, оскільки позивач особисто у ході розгляду справи ствердила, що ніколи на вказаному підприємстві не працювала, та не зазначала про такий факт перебуванням у трудових відносинах, як на доказ отримання нею доходів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , спадщину після якого прийняла його дружина ОСОБА_3 - відповідач у справі.

04.05.2017 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно, до складу якого увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на нього, що стверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року за ОСОБА_13 на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , складовими частинами якого зазначено: сарай Б, вбиральня В, хвіртка 1, огорожа 2, колодязь К.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що до складу майна, що увійшло до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , та яке успадкувала відповідач ОСОБА_13 , відповідач у справі, а саме: житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , безпідставно віднесено як складову частину об`єкта нерухомого майна колодязь під літ. К, який у власності ОСОБА_5 хоч такий у власності спадкодавця не перебував.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо.

Відповідно до п. 212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи.

Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 68,6 кв.м., загальною площею 94,9 кв.м., із складовими частинами об`єкта нерухомого майна: Б - сарай; В - вбиральня ; №1- хвіртка; № 2- огорожа; К - колодязь.

Враховуючи те, що видача свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 в частині зазначення у ньому до спадкового майна як складову частину об`єкта нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , колодязя під літ. К, порушує права позивача, не відповідає свідоцтву про право на спадщину від 04.06.1991 року, (спадкова справа № 110/91), тому в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині колодязя слід задоволити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майнота їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв`язку з вищевикладеним, запис № 20253194 від 04.05.2017 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 , в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К» є недійсним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому позов слід задоволити у повному обсязі.

Керуючись ст. 524, 525, 529, 530, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.16, 1216, 1217, 1261, 1301 ЦК України, ст. 2, 3, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» ст.ст. 3-5, 10, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 351-355 ЦПК України, суд -,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 травня 2017 року, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р. В. на ОСОБА_3 , у спадковій справі № 54/2017, зареєстроване в реєстрі за № 1313, в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К».

Визнати частково недійсним Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86397255 від 04.05.2017 року, в частині включення до складової частини нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 складової частини об`єкта нерухомого майна колодязя під літерою «К».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 08 листопада 2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук