РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Мацко Х.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір іпотечного кредиту №LVH9GI.

20.01.2017 року позивач через свого представника ОСОБА_3 звернувся до відповідача із клопотанням, де просив надати письмову інформацію за договором іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р.

На дане клопотання його представник отримав листом письмову відмову від 08.02.2017 року №20170201/5158, оскільки додана до запиту довіреність не може бути прийнята у зв`язку з тим, що не завірена належним чином та вказана інформація є банківською таємницею. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив зобов`язати відповідача надати витребовувану інформацію на клопотання від 20.01.2017 року за договором іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12.08.2019р. ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та розпочато здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, а також враховуючи згоду учасників справи, ухвалою суду від 22.11.2019 року, постановленої не виходячи до нарадчої кімнати, закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання - 22.11.2019 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання позов не визнав та пояснив, відповідачем правомірно було відмовлено у наданні інформації на клопотання від 20.01.2017 року ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 за договором іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р., оскільки представник не був уповноважений на отримання такої інформації, яка є банківською таємницею. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, заперечення на позов, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08.04.2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотечного кредиту №LVH9GI.

20.01.2017 року ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням, де просив:

- скерування Банком ОСОБА_1 вимог за Договором від 08.04.2008;

- змісту довідок про доходи, отриманих Банком від ОСОБА_1 перед укладенням Договору від 08.04.2008;

- змісту анкети, заповненої ОСОБА_1 перед укладенням з Банком Договору від 08.04.2008;

- наявності у провадженні державних судових органів та/або третейських судів справ з вирішення спорів, що виникли із Договору від 08.04.2008;

- наявності та змісту рішень державних судових органів та/або третейських судів у справах з вирішення спорів, що виникли із Договору від 08.04.2008;

- наявності виконавчих проваджень з примусового виконання рішень державних судових органів та/або ухвал державних судових органів на примусове виконання рішень третейських судів у справах з вирішення спорів, що виникли із Договору від 08.04.2008, та найменування і місцезнаходження органу примусового виконання таких рішень;

- відступлення Банком свого права вимоги до ОСОБА_1 на користь третіх осіб, їх найменування, місцезнаходження, правова підстава для відступлення і обсяг відступлених прав;

- нарахування ОСОБА_1 , як учаснику антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, відсотків за Договором від 08.04.2008;

- розмір загальної заборгованості ОСОБА_1 за Договором від 08.04.2008 та окремі складові цієї заборгованості (поточне та прострочене тіло кредиту, поточні та прострочені відсотки за користування кредитом, комісія, неустойка).

Листом від 08.02.2017 року №20170201/5158 ПАТ КБ «Приватбанк» відмовив представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у наданні запитуваної інформації.

У ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати таку інформацію.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи повинні розкривати інформацію, що надається клієнтам відповідно до ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;

2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

3) перелік послуг, що надаються банком;

4) ціну банківських послуг;

5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;

6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Банк зобов`язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному Національним банком України.

Згідно з ч. 3 ст. 61 вказаного Закону банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Статтею 62 вказаного Закону передбачаються випадки розкриття банком інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками. Зокрема, така інформація розкривається банком на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи (п. 1 ч. 1 ст. 62).

Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 (далі - Правила № 267).

Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267.

Відповідно до пункту 3.1 Правил № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи.

Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта.

На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк зобов`язаний ідентифікувати осіб, уповноважених діяти від імені клієнтів та вимагати надати документи, що підтверджують особу представника та його повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у довіреності мають бути чітко визначені конкретні юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

На підтвердження своїх повноважень діяти в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до клопотання від 20.01.2017 року було долучено копію засвідчену 18.01.2017 року приватним нотаріусом за реєстровим №62, довіреності від 18.01.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репета О.М. за реєстровим №61, на представництво ОСОБА_3 інтересів ОСОБА_1 .

Засвідчення нотаріусом копії довіреності у відповідності до п.10 ч.1 ст. 34, ст. 75 Закону України «Про нотаріат»є належним чином її завіренням та відповідно будь якого іншого завірення не потребує.

Згідно з довіреності позивача ОСОБА_1 (довірителя), посвідчена приватним нотаріусом Львівського, міського нотаріального округу Репета О.М. за реєстровим № 61 від 20.01.2017 р., він уповноважував представника ОСОБА_3 як повіреного підписувати та подавати за належністю клопотання, запити та отримувати всі необхідні документи(довідки, витяги, виписки тощо), в тому числі документи та інформацію, яка міститься банківську таємницю.

Законний порядок звернення щодо отримання інформації, що містить банківську таємницю представником позивача було дотримано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не правомірно відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у наданні запитуваної останнім інформації по договору іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р., оскільки подана копія довіреності на представництво інтересів, яка була долучена до вказаного клопотання є нотаріально завіреною та в такій така міститься посилання щодо надання згоди позивачем на отримання його представником ОСОБА_3 від його імені інформації, що становить банківську таємницю.

Окрім цього, суд враховує, що інформація, яку просив надати представник позивача ОСОБА_3 у клопотанні від 20.01.2017 року хоч становить банківську таємницю, однак стосується позивача виключно як клієнта банку щодо договору, укладеного між сторонами.

Разом з тим, позивачем не було подано суду доказів про наявність вказаних у запиті документів в банку. Також представник відповідача повідомив суд, що йому невідомо які саме з запитуваних документів знаходяться у відділі банку.

Відповідно до частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі . Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позов слід задоволити частково, а саме слід зобов`язати ПАТ КБ "Приватбанк» на клопотання від 20.01.2017 року ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 надати інформацію за договором іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» задоволити частково.

Зобов`язати ПАТ КБ "Приватбанк» на клопотання від 20.01.2017 року ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 надати інформацію за договором іпотечного кредиту №LVH9GI від 08.04.2008р.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського,1Д, .

Повний текст рішення виготовлено та оголошено 02 грудня 2019 року о 10:00 год. в приміщенні Франківського районного суду м.Львова (м.Львів вул.Ген.Чупринки, 69 кабінет 208).

Суддя Дзеньдзюра С. М.