Справа № 419/754/19
Провадження № 2/419/432/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В.Б.,

за участю: секретаря - Московченко О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного сумісного майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона у період з січня 2012 року по 01 липня 2016 року проживала однією сім`єю у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . За час сумісного проживання в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З липня 2016 року вона з відповідачем ОСОБА_2 разом не проживає. У квітні 2014 року, тобто під час їх спільного проживання, відповідачем був придбаний автомобіль Nissan Patrol, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Право власності на цей автомобіль було зареєстровано за відповідачем - 24.06.2016 року. Факт їх спільного сумісного проживання підтверджується фотографіями відпочинку у грудні 2012 року у Єгипті, у травні 2013 року відпочивали у ОАЕ, що також підтверджується копіями закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону. Факт спільного бюджету підтверджуються випискою з її банківського рахунку, відповідного до якого вона перераховувала кошти відповідачу, відповідач перераховував кошти їй, вона поповнювала рахунок мобільного телефону відповідача. Факт спільного проживання можуть підтвердити ряд свідків.

В липні 2014 роки вона разом з дитиною переїхала з м. Луганськ до міста Бровари. В жовні 2014 року до них також переїхав відповідач. В місті Бровари мешкали однією родиною до 01 липня 2016 року, винаймаючи житло, мешкаючи спочатку у будинку АДРЕСА_1 , потім з травня 2015 року по 01.07.2016 року за адресою АДРЕСА_2 . З липня 2016 року вона разом з дитиною наймали окремо житло, що підтверджується договорами оренди. Відповідач з ними не мешкав. Під час розгляду справи про стягнення аліментів відповідач визнав факт проживання з нею до 2016 року, про що подав суду заяву.

В позові про стягнення аліментів та під час розгляду справи про стягнення аліментів вона зазначала та доказала, що витрати на дитину складають щонайменше 4800 гривень на місяць. Судом визначено аліменти у розмірі - прожиткового мінімуму на дитину, станом на сьогодні 1626 гривень. Відповідно ця сума не покриває витрат на дитину, обумовлених її розвитком та лікуванням. Тому вона вважає необхідним при поділі спільного сумісного майна відступити від рівності часток, виділивши їй 3/5 часток. Так як 3/5 частку автомобіля не можливо виділити, вважає за можливим та просить суд виділити на її користь компенсацію 3/5 частки автомобіля, що складає 160 800 гривень (268 000 / 5 X 3). Вартість майна (автомобіля), що було придбано нею та відповідачем, в період сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу складає що найменш - 268 000 гривень (10000 доларів СІЛА по курсу НБУ станом на 01.03.2019 року - 26,8 грн.).

У зв`язку з чим просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки з 2012 року по липень 2016 року. Визнати автомобіль Nissan Patrol, реєстраційний номер НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на автомобіль Nissan Patrol, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 3/5. Розділити спільне сумісно майно, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію за 3/5 частку майна, у розмірі 160 800 (сто шістдесят тисяч вісімсот) гривень, в порядку поділу спільного сумісного майна.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги не обґрунтовані в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки з 2012 року по липень 2016 року, оскільки до жовтня 2012 року, мешкав за адресою своєї реєстрації у паспорті: Луганська область, Новоайдарський район (до початку проведення АТО (ООС), а саме до 2014 року - АДРЕСА_5 . З жовтня 2012 року, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_6 . Квартира АДРЕСА_6 належить його батькові ОСОБА_4 . У грудні 2012 року він познайомився з позивачкою ОСОБА_1 , мали дружні стосунки, мали інтимні стосунки, спілкувалися по роботі, оскільки працювали адвокатами. Разом з позивачкою ОСОБА_1 однією сім`єю не проживали. Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , а постійно мешкала у належній їй квартирі АДРЕСА_9 . Дійсно у грудні 2012 року вони відпочивали у Єгипті, у 2013 році у ОАЕ, але сплачували відпочинок кожний за свої особисті грошові кошти. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_3 . Батьком дитини є він ОСОБА_2 . Позивачка ОСОБА_1 народжувала дитину у Луганському обласному перинатальному центрі, за адресою: м. Луганськ, вул. 50 років Оборони Луганська, 14. У документах зазначалася адреса, на той час, його проживання: АДРЕСА_6 , для отримання ОСОБА_1 державної допомоги в зв`язку з народженням дитини. Разом з позивачкою ОСОБА_1 однією сім`єю з січня 2012 року не проживали, ніякого спільного бюджету не мали, ніяке спільне господарство не вели, ніякими доказами позивач ОСОБА_1 це не підтверджує.

До показів свідків, яких може надати позивач, слід відноситися критично. ОСОБА_5 - це рідна сестра позивачки ОСОБА_1 , зацікавлена особа. Крім того, ОСОБА_5 робила запити по справі, що підтверджує її стан як зацікавлена особа. Крім того відповідно до договору оренди квартири від 09 грудня 2016 року, доданого до даної позовної заяви позивачем ОСОБА_1 , договір укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо оренди квартири АДРЕСА_11 , я якій відповідно до п.6.1 договору мешкає і позивачка ОСОБА_1 , що також підтверджує зацікавленість ОСОБА_5 у вирішенні справи. Свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - взагалі не знає. Жодного разу їх не бачив. Тому ніякий факт спільного проживання вони підтвердити не можуть. Як і не можуть підтвердити що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, пов`язання спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний сумісний бюджет, спільні грошові кошти, вели спільне господарство, фактично знаходилися у шлюбних відносинах. В березні 2014 року ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 переїхала з м. Луганська до м. Бровари, до своєї рідної сестри ОСОБА_5 . У кінці 2014 році у зв`язку з АТО він переїхав для проживання з м. Луганськ до м. Києва. З березня 2015 року він з позивачкою ОСОБА_1 , сином ОСОБА_3 у м. Бровари Київської області, стали мешкати спільно, однією сім`єю як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов`язки.

Зазначив, що дійсно, під час розгляду справи про стягнення аліментів він, подав заяву, що визнав факт проживання з відповідачем ОСОБА_1 до 01 липня 2016 року, але в цій заяві не зазначено з якого саме періоду він визнав факт проживання. Фактично з позивачкою ОСОБА_1 мешкали з березня 2015 року. Дана заява не підтверджує факт сумісного проживання саме з 2012 року.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у квітні 2014 року, тобто під час їх спільного проживання, відповідачем був придбаний автомобіль NISSAN PATROL, номерний знак НОМЕР_1 . Право власності на цей автомобіль було зареєстровано за відповідачем 24 червня 2014 року. Доказів, що між ними на час придбання автомобіля NISSAN PATROL, номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано 24 червня 2014 року, а саме на квітень 2014 року, склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, пов`язання спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний сумісний бюджет, спільні грошові кошти, вели спільне господарство, фактично знаходилися у шлюбних відносинах, позивач не надає. ОСОБА_1 не зазначає, за які саме грошові кошти, був придбаний автомобіль NISSAN PATROL. 24 вересня 2011 року він за власні особисті кошти у розмірі 15 000 (п`ятнадцять) тисяч доларів США, що в еквіваленті на той час складало 119605 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ять гривень) гривень, курс Національного банку України станом на 23 вересня 2011 року - 7.9737 грн. за 1 долар США, купив автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 . Тобто, набув право власності на автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , взагалі ще до знайомства з позивачем ОСОБА_1 та спільного сумісного проживання, а саме з березня 2015 року. Тому, автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 - був його особистою приватною власністю. 18 лютого 2014 року він продав вказаний автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 - за 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) тисяч доларів США, що в еквіваленті на той час складало 82 135 (вісімдесят дві тисячі сто тридцять п`ять гривень) гривень, курс Національного банку України станом на 18 лютого 2014 року - 8.6458 грн. за 1 долар РІПА. Державний номерний знак НОМЕР_1 з автомобіля AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, залишив на своє ім`я для наступного автомобіля, який мав придбати, так як це передбачено правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року. З лютого 2014 року по квітень 2014 року різко став зростати курс долара США по відношенню до гривні України. Станом на 12 квітня 2014 року його особисті грошові кошти з проданого автомобіля AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 - у розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) тисяч доларів США, що в еквіваленті на той час складало 82 135 (вісімдесят дві тисячі сто тридцять п`ять гривень) гривень, курс Національного банку України станом на 18 лютого 2014 року - 8.6458 грн. за 1 долар США, зросли - та стали складати 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) тисяч доларів США, що в еквіваленті стали складати 120 261 (сто двадцять тисяч двісті шістдесят одна гривень) гривень, курс з офіційного сайту Національного банку України станом на 12 квітня 2014 року - 12.6591 грн. за 1 долар США. Тобто, станом на 12 квітня 2014 року, йому належали особисті грошові кошти у розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) тисяч доларів США, що в еквіваленті стали складати 120 261 (сто двадцять тисяч двісті шістдесят одна гривень) гривень, курс з офіційного сайту Національного банку України станом на 12 квітня 2014 року - 12.6591 грн. за 1 долар США. 12 квітня 2014 року він за власні особисті грошові кошти у розмірі 81 200 (вісімдесят одна тисяча двісті) гривень, купив автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 . Відповідно до довідки-рахунок від 12 квітня 2014 року Серії ВІА №301922 видана ПП «Авто-Фортуна», довідка-рахунок видана ОСОБА_2 , про те, що йому продано і видано автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , вартістю 81 200 (вісімдесят одна тисяча двісті) грн. Адреса Луганська область, Слов`яносербський район, с. Трьохізбенка.

17 квітня 2014 року автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , був зареєстрований за ним в Центрі ДАІ №4401 (м. Луганськ, Луганське ВРЕР УДАІ УМВС України в Луганській області). Було видано тимчасове свідоцтво про реєстрацію. 24 червня 2014 року було видане постійне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 06 грудня 2018 року ним був направлений запит до Територіального сервісного центру №3243 Регіонального сервісного центру в Київській області МВС України (м. Бровари, Київської області) за адресою реєстрації та проживання, для надання довідки, що до раніше зареєстрованих та зареєстрованих на даний час транспортних засобів з зазначенням дати реєстрації, дати зняття з реєстрації, документів які були підставою для реєстрації, документів які були підставою зняття з реєстрації, марки автомобіля, року випуску, державних номерних знаків, вартості транспортних засобів за довідками-рахунок, за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ІПН - НОМЕР_6 , надати документи які були підставою для реєстрації, зняття з реєстрації транспортних засобів. Відповідно до довідки №У-339 від 08 грудня 2018 року Територіального сервісного центру №3243 Регіонального сервісного центру в Київській області МВС України, м. Бровари, Київської області, згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 08 грудня 2018 року за ОСОБА_2 , в числі зареєстрованих значаться автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 17 квітня 2014 року. В період з 01 січня 2014 року по теперішній час, знято з обліку для реалізації автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , дата операції 18 лютого 2014 року, вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 24 вересня 2011 року.

Дана довідка, додатково підтверджує, що автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 - є його особистою приватною власністю, так як продавши один автомобіль AUDI А6 2.5 TDI QUATTRO, 1996 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 18 лютого 2014 року, замість нього придбав 12 квітня 2014 року, другий автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 .

Тому, підстави для визнання автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , - необґрунтовані та незаконні, та такі, що не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 визначає дійсну вартість автомобіля, виходячи з його ринкової вартості, зазначеної на Українському автомобільному сайті продажу автомобілів AUTO.RIA, - в розмірі 268 000 грн., що є неприпустимим. Надані позивачем копії фотокарток автомобілів NISSAN PATROL з Українського автомобільного сайту продажу автомобілів AUTO.RIA, з зазначенням ціни автомобілів, не можуть підтвердити дійсну вартість належного автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , так як на копіях фотокарток зазначені зовсім різні марки автомобілів NISSAN PATROL, з різними двигунами, кольором, роками виготовлення, станом кузова автомобіля, станом салону автомобіля, додаткового приладдя на автомобілі. У належному автомобілі NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4200 см. куб, що підтверджується доданим свідоцтвом про реєстрацію автомобіля. На фотокартках наданих ОСОБА_1 автомобілі NISSAN PATROL з об`ємом двигуна 2800, 3000 см. куб. Вартість автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 - у розмірі 268 000 грн., є припущенням ОСОБА_1 , яка ніякими доказами не підтверджується та не може взагалі бути прийнята судом до уваги.

Для визначення дійсної вартості, на даний час - на час розгляду справи, автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 необхідно проведення судової товарознавчої експертизи, що беззаперечно потребує спеціальних знань у відповідній галузі та не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, належний йому автомобіль NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , на даний час потребує зварювальних робіт кузова у зв`язку з корозією, лакофарбових робіт кузова, внутрішніх робіт салону автомобіля, ремонтних робіт ходової частини автомобіля. На даний час проводяться ремонтні роботи кузова та двигуна, ходової частини автомобіля у м. Бровари, Київської області, що підтверджується фотокартками.

Тому, припущення позивача ОСОБА_1 , що до визначення вартості автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 268 000 грн., необґрунтовані та незаконні, та такі, що не підлягають задоволенню.

Що до визначення позивачем ОСОБА_1 виділення 3/5 часток автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, стягнувши грошову компенсацію вартості 3/5 частки автомобіля в розмірі 160800 гривень, в порядку поділу спільного сумісного майна, позивач не надає ніяких доказів обставин, що мають істотне значення для збільшення частки, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тому, вимоги позивача ОСОБА_1 , що до визначення виділення 3/5 часток автомобіля NISSAN PATROL, 1999 року виготовлення, стягнувши грошову компенсацію вартості 3/5 частки автомобіля в розмірі 160800 гривень, в порядку поділу спільного сумісного майна, необґрунтовані та незаконні, та такі, що не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та збільшила вимоги, а саме просила визнати 2/3 частки сумісної власності на автомобіль та стягнути 103 974 гривні, в якості компенсації за 2/3 частки майна. Пояснила, що проживали разом з відповідачем з 2012 року в м. Луганськ по липень 2014 року. В липні 2014 року приїхали в с. Трьохізбенка та проживали за місцем реєстрації відповідача. У жовтні 2014 року переїхали у м. Бровари, де проживали до 01.07.2016 року. В неї та відповідача є спільна дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб офіційно не реєстрували з причини її життєвої позиції. За цей час в них був спільний бюджет, побут та дозвілля. Єдине спільне майно - це автомобіль, який придбаний фактично в квітні 2014 року, а в червні-липні перереєстрований в МРЕО. При цьому кошти, які вона отримувала на народження дитини вони витрачали на оформлення машини, купували за одні гроші.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з ОСОБА_2 виріс на одній вулиці. В 2011-2014 році він ночував у ОСОБА_2 вдома, тому що працював у «Метро» м. Луганська охоронцем та йому нічим було добиратись додому. ОСОБА_2 жив на вул. Ломоносова в двокімнатній квартирі, а він же ночував в нього на кухні. У ОСОБА_2 був автомобіль AUDI, але він його продав і купив NISSAN. Також йому відомо, що у ОСОБА_2 є дитина.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знає особисто ОСОБА_2 , з чуток знає, що він живе з якоюсь дівчиною та вона народила йому сина. Був у ОСОБА_2 вдома з 2013 році, до травня 2014 року, останній жив на вул. Ломоносова м. Луганськ . Оскільки сам працював на будівельній фірмі тому іноді не встигав повернутись додому, та два рази в місяць ночував у ОСОБА_2 . Кілька разів там бачив ОСОБА_9 . Добре пам`ятає квартиру, шпалери, меблі. Знає, що у нього був автомобіль AUDI синього кольору, але він його продав і купив NISSAN.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає обох, позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Позивач познайомилась з ОСОБА_2 в 2011 році, а з 2012 року почали разом жити на АДРЕСА_6 . Вони хотіли купити машину, тому вона приносила їм проспекти з автосалону NISSAN, в якому на той час працювала. Також допомагала ОСОБА_1 доглядати сина, для цього приходила один раз на тиждень. Це був період 2012-2014 року. За чиї кошти придбали автомобіль вона не знає. Часто заходила в гості, бачила ОСОБА_2 , його речі. Жили вони разом до літа 2016 року, розійшлися з причини того, що ОСОБА_2 пив, не давав грошей на утримання сім`ї.

Свідок ОСОБА_5 , суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_1 . Спочатку вони проживали у ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_13 . Восени 2011 року вона переїхала до м. Київ, але часто їздила в Луганськ. Відповідач та позивач спільно почали проживати з зими 2012 року по вул. Ломоносова, зупинка кільце Молодіжного . Вона була там зимою 2012 року. Літом 2012 року приїздила в м. Луганськ у відпустку і знає, що вони жили в той період разом. Їздили разом в Трьохізбенку , спілкувалась з його родичами. Разом їздили відпочивати в Єгипет. Також їй відомо, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2013 році на Паску вона приїздила додому та вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 святкували. В травні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом літали відпочивати в Дубай . Мають спільну дитину - сина. ОСОБА_1 розповідала, що ОСОБА_2 хотів їй подарувати автомобіль і вони разом з`ясовували який купити. Проте він купив собі NISSAN PATROL приблизно 2000 року випуску за приблизно 16 000 доларів. В липні 2014 року вони виїхали з Луганська в с. Трьохізбенка і жили до жовтня 2014 року. Після чого переїхали в м. Бровари де жили по АДРЕСА_1 , квартиру вже не пам`ятає. В літку 2015 року вони переїхали на АДРЕСА_15 в квартирі на шостому поверсі. В літку 2016 року перестали проживати разом, бо відповідач не допомагав сім`ї матеріально, вживав спиртне. Зазначила, що на покупку автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складали гроші разом. Остання купувала продукти, несла витрати на пологи.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу встановлення факту спільного проживання та визначення правового режиму майна, придбаного за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо .

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено дію принципу верховенства права, як фундаментального принципу судової влади.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб.

Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Незважаючи на законодавчу фетишизацію шлюбу, соціальний престиж цієї форми організації сімейного життя жінки та чоловіка, підтримку з боку канонічного права реально, попри невизнання та утиски, існує інша форма організації сім`ї жінки та чоловіка фактичний шлюб, або конкубінат. Конкубінат це тривала, відкрита та стійка спільність чоловіка та жінки.

Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13.

За змістом ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України позивач зобов`язаний довести належними і допустимим доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування подружжя, придбання ними майна підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків.

Також з показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зазначений вище період проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом.

Покази свідків сторони відповідача не узгоджуються в повній мірі з дослідженими доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом.

Інших доказів, які б підтверджували доводи сторони відповідача суду не надані.

Виходячи з аналізу наведених норм діючого законодавства та надаючи правову оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам суд вважає доведеним факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2016 року, оскільки вони вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю та саме в цей період часу сторони не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки від 14.02.2019 року № 31/12/9-777 наданої заступником начальника Регіонального сервісного центру в Луганській області станом на 01.01.2018 року за ОСОБА_2 , 24.06.2014 року зареєстрований автомобіль марки NISSAN PATROL, 1999 року випуску, зеленого кольору номерний знак НОМЕР_1 , на підставі довідки- рахунку від 12.04.2014 року серії ВІА 301922 , виданої ПП «АВТО-ФОРТУНА» (а.с.68).

Вказаний автомобіль знаходиться у володінні відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, яка кореспондується зі ст. 81 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Зі змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка просить компенсувати їй вартість 2/3 частини спільно придбаного з відповідачем майна, автомобілю марки NISSAN PATROL, 1999 року випуску, зеленого кольору номерний знак НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 оскільки судом встановлено факт проживання її з відповідачем однією сім`єю, як чоловіка та жінки та придбання в цей час автомобіля марки Nissan Patrol, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши частку ОСОБА_1 у власності на автомобіль Nissan Patrol 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 1/2, відмовивши у задоволенні при цьому іншої частини її позовних вимог, щодо збільшення часток у власності на автомобіль за необґрунтованістю, оскільки позивач не надає ніяких доказів обставин, що мають істотне значення для збільшення частки. Матеріали справи не містять доказів щодо вартості спірного автомобіля на момент розгляду справи. З цих підстав вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації її права власності на частку у спірному майні задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 3, 8,51, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 3,60, 64,70 СК України, ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного сумісного майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без реєстрації шлюбу з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2016 року.

Визнати автомобіль марки Nissan Patrol, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши частку ОСОБА_1 у власності на даний автомобіль у розмірі 1/2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідн. НОМЕР_6 , судовий збір у розмірі, встановленому ЗУ Про судовий збір, тобто 576,30 на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Повний текст рішення суду виготовлено 25.11.2019 року.