Справа № 720/378/19
Провадження № 2/720/361/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Шова В.Д.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 23 квітня 2009 року помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по вул. Нова, № 16 в с. Магала Новоселицького району. Вона своєчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті свого батька. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування по заповіту.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позов визнав.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що по вул. Нова, № 16 в с. Магала Новоселицького району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд, та було побудовано ОСОБА_5 в 1991 році на відведеній йому земельній ділянці, на підставі проекту забудови земельної ділянки відповідно до дозволу на будівництво, наданого рішенням виконкому Новоселицької районної ради народних депутатів № 40 від 13 березня 1991 року.

Відповідно до записів погосподарської книги Магальської сільської ради дане домоволодіння станом на 1990-1991 роки відносилося до категорії службових дворів, головою якого був ОСОБА_5.

На час завершення будівництва у 1991 році згідно діючого на той час законодавства не потрібно було реєструвати житловий будинок у сільській місцевості в органах БТІ.

Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обовязковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований обєкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано ОСОБА_5 відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі.

Оскільки, під час будівництва ОСОБА_5 не перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який укладений 25 жовтня 1992 року та остання зареєстрована у спадковому домоволодінні по погосподарській книзі сільської ради з 14 липня 1994 року, домоволодіння належало ОСОБА_5 на праві особистої власності, так як було побудовано за його особисті кошти.

Після смерті 23 квітня 2009 року ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вказане домоволодіння в цілому.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При житті 22 квітня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району, згідно якого все своє майно він заповів позивачу ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_3 своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець за заповітом, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Магальської сільської ради Новоселицького району № 1625 від 16 березня 2018 року.

Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 та своєчасно прийняла спадщину, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування.

На підставі ст.ст. 16, 328, 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 на домоволодіння, яке розташовано по вул. Нова, № 16 в с. Магала Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», сараю з погребом літера «В», колодязя літера «І», вигрібної ями літера «ІІ», огорожі № 1-4, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ляху Г.О.