Справа № 212/7177/18
10 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі судового засідання Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі при заочному розгляді справи в порядку загального позовного провадження цивільну справу №212/7177/18 за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (пров. Індустріальний, буд.23, м. Київ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), треті особи - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3), Моторне (транспортне) страхове бюро України (б-р Русанівський, буд.8, м. Київ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -
Не погоджуючись з вказаним позовом, представник відповідача ОСОБА_3 (до уточнення позову) - адвокат Страх В.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву вказав, що, на його думку, позов подано не до належного відповідача, оскільки завдану шкоду повинен відшкодувати винуватець ДТП, тобто ОСОБА_2 та страховик, у даному випадку - ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА». Окрім того, представник звертає увагу суду, що позивачем не надано будь-яких доказів, того, чи звертався він до страхової компанії та чи отримував відшкодування завданої страхувальником матеріальної шкоди.
Позивач в судове засідання не з`явився, суду надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачі ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА» та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавали.
Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Страх В.О., в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. При ухваленні рішення, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, просив відмовити, при вирішенні іншої частини позовних вимог, покладався на розсуд суду.
Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Так, судом встановлено, що 26.06.2018 року близько 13-05 годин по пр. Миру у Саксаганському районі м. Кривого Рогу біля е/о №298 водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом Mercedes Benz 313 СDI д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним, недотримав безпечного інтервалу з автомобілем Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив наїзд на вказаний транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п.2.3.б; 10.1; 13.1 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2018 року, яка набрала законної сили 17.07.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вказаних вище обставин та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340,00 грн.(а.с.13).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У зв`язку з цим, факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 , як потерпілому в ДТП з вини ОСОБА_2 , яка визнана останнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.
Власником автомобіля марки Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_4 , є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.14).
Також, власником автомобіля марки Mercedes Benz 313 СDI д.н.з. НОМЕР_2 , яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.15).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки Mercedes Benz 313 СDI д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2954724 від 04.01.2018 року (а.с.50).
Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальними правилами, визначеними ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.
Разом з цим, суд зауважує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Як видно з копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2954724 від 04.01.2018 року на ім`я ОСОБА_3 , страховиком ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА» встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. (а.с.50).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, суд приходить до переконання, що ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА», будучи страховиком, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 шкоду, завдану ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, відповідно до ст.1187, 1188 ЦК України.
Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судовим розглядом встановлено, що з метою визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування пред`явлених вимог ОСОБА_1 звернувся до кваліфікованого суб`єкта оціночної діяльності - судового експерта Рейнюка О.В.
За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та зазначеної вище Методики (з відповідним змінами).
Згідно з вимогами ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Таким чином, законом на потерпілого покладено обов`язок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків.
Наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення пред`явлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача франшизи за договором страхування, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Умовами п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона, хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач ОСОБА_2 .
Умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2954724 від 04.01.2018 року - автомобіля марки Mercedes Benz 313 СDI д.н.з. НОМЕР_2 , встановлено розмір франшизи 1000 грн.
Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві франшизу, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з нього в примусовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині, також, підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з наступного.
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд визначає з урахуванням п.9 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 , суд враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки в результаті ДТП за участі належного йому автомобіля, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля, як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачу суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ТОВ «СТ «ДОМІНАНТА» та ОСОБА_2 , кожного окремо у рівних частинах на користь ОСОБА_1 по 1352,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі, а саме: судового збору - 704,80 грн. та витрат, пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження - 2000,00 грн. (а.с.8, 49)
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 142, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280, 354, 355, суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування франшизи, передбаченої полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2954724 від 04.01.2018 року.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.В.Чернова