Справа № 352/1040/18
Провадження № 22-ц/4808/1299/19
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С. В.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Косар М.Є., позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року, постановленого суддею Хоминець М.М.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 23 439, 81 гривень та моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень в солідарному порядку.

Позовні вимоги мотивував тим, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.1 ст.364, ч.4 ст.27 ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Обвинувачених звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. У даному кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим; заявив позов до обвинувачених про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який вказаною ухвалою суду залишено без розгляду. Судовим рішенням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_1 у 2009 році вчинила злочини невеликої тяжкості та злочин середньої тяжкості, завершенням яких стало отримання нею 09 березня 2011 року державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 2010 року, який 09 березня 2011 року зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Даними злочинними діями ОСОБА_1 завдала йому матеріальних збитків та моральної шкоди. Під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,0824 га з кадастровим номером :04:038:0081, яка знаходиться на масиві «Об`їздна» в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, він дізнався від працівника Держкомзему у Тисменицькому районі про те, що на дану земельну ділянку відповідачкою вже виготовлено державний акт на право власності. Від такої інформації отримав сильний душевний стрес, втратив свідомість та впав, отримавши травму голови, у зв`язку з чим був доставлений до неврологічного відділення Тисменицької міської лікарні. Після цього неодноразово лікувався та був оперований. Витратив значні кошти на лікування, які документально підтверджені на суму 15 697,93 гривень. Крім того, витратив 1241,88 гривень на виготовлення технічної документації проекту землеустрою, яка вже застаріла та яку він вже не зможе використати для оформлення права власності на вказану земельну ділянку. Під час судового розгляду кримінального провадження він оплатив за послуги адвоката 4000 гривень та за послуги адвоката у рамках даної цивільної справи оплатив 2500 гривень. Таким чином, загальна сума спричиненої йому злочинними діями відповідача матеріальної шкоди становить 23439,81 гривень. Завдана моральна шкода полягає у перенесенні фізичного болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях за стан свого здоров`я та за долю земельної ділянки, яка була у нього відібрана. Психологічна травма і моральні страждання посилилися тим, що він, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, бажаючи забезпечити їм належне майбутнє, втратив надію приватизувати земельну ділянку, яку ОСОБА_1 викрала у нього злочинним шляхом.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 16 серпня 2019 року залишено без розгляду позов ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_3 у зв`язку з поданою позивачем до початку розгляду справи по суті заявою про залишення вказаних вимог без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 3204,80 гривень судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки кримінальне провадження про обвинувачення відповідача закрито у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, відповідач погодилась на таке звільнення та закриття кримінального провадження, суд вважає встановленими обставини вчинення відповідачем неправомірних дій щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0824 га в урочищі «За півницею» з кадастровим номером :04:038:0081, яка насправді знаходиться на масиві «Об`їздна» в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області.

Внаслідок вчинення відповідачем неправомірних дій щодо вказаної земельної ділянки, завершенням яких стало незаконне отримання нею державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач протягом кількох років був позбавлений права на завершення приватизації вказаної земельної ділянки, що була виділена йому у законному порядку, та отримання її у власність. Встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з порушенням з вини відповідача його права на завершення приватизації виділеної земельної ділянки, неможливістю протягом кількох років реалізувати належне йому право на отримання у власність земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації згідно ст.118 ЗК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 повністю.

Зазначає, що судом не встановлено, а в матеріалах справи немає даних, що підтверджують наявність обов`язкових умов, що є підставою для відшкодування, в тому числі моральної шкоди з огляду на положення ст.ст. 1166-1167 ЦК України, та з огляду на правовий зміст порушення прав, в чому саме полягає моральна шкода, встановлених ч.1, 2 ст. 23 ЦК України.

Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 150 000 гривень, ОСОБА_2 вказав, що моральна шкода виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, оскільки, хвилюючись за стан свого здоров`я та долю земельної ділянки, яку хотів приватизувати та побудувати на ній будинок, для забезпечення належного майбутнього дітей, проте суд в порушення принципу диспозитивності, всупереч змісту моральної шкоди, заявленої ОСОБА_2 , встановив, що спричинена йому неправомірними діями моральна шкода, полягає у душевних стражданнях у зв`язку з порушенням його прав на завершення приватизації виділеної земельної ділянки, неможливістю протягом кількох років реалізувати належне право на отримання у власність земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації згідно ст. 118 ЗК України. Такого змісту вираження моральної шкоди ОСОБА_2 не заявляв.

Крім цього, протиправної поведінки щодо самого ОСОБА_2 чи його родичів відповідно до змісту п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України не встановлено.

З долучених документів медичного характеру не встановлено причини захворювання позивача, як і немає лікарського висновку, що причиною виявленої хвороби є сильний душевний стрес. Ні лікарською документацією, ні іншими доказами не підтверджено протиправної поведінки щодо ОСОБА_2 , чи причинного зв`язку між діями, що призвели до такого діагнозу та стану його здоров`я.

Звільнивши апелянта та ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, суд не зробив будь-яких висновків щодо їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів, оскільки не постановив обвинувального вироку. Зі змісту висунутого обвинувачення видно, що внаслідок вчинення відповідачами дій з отримання державного акту на право власності на землю апелянтом, територіальній громаді м. Тисмениця заподіяно шкоду в розмірі 62 540 гривень. При цьому не зазначено про заподіяння шкоди ОСОБА_2 .

Відсутні інші судові рішення, які б мали преюдиційне значення щодо наявності встановлених обставин завдання матеріальної чи іншої шкоди ОСОБА_2 , що випливали б із закритого кримінального провадження. При цьому, відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні матеріальної шкоди, зокрема, витрат на лікування на суму 15 697, 93 гривень, суд дійшов висновку про відсутність доказів причинного зв`язку між її неправомірними діями та погіршенням стану його здоров`я. Однак при вирішенні питання стягнення моральної шкоди суд не навів причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, тому висновки суду, що ОСОБА_2 її неправомірними діями було завдано моральної шкоди, зроблені за відсутності правових підстав.

Надання ОСОБА_2 рішенням сесії Тисменицької міської ради від 20 травня 2013 року дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ і розробка ним технічної документації, не спричиняє порушення його прав внаслідок отримання нею державного акту на цю земельну ділянку, оскільки земельна ділянка на той час не перебувала ні в законному користуванні чи у власності ОСОБА_2 , а належала до комунальної власності. Факт надання рішенням сесії міської ради дозволу на складання проекту землеустрою та його розроблення не є автоматичною підставою для передачі земельної ділянки у власність, а є лише підставою для чергового розгляду на сесії міської ради та прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або ж відмови у його затвердженні. Тому фактично шкода в розмірі 62540 гривень завдана територіальній громаді м. Тисмениці, а не ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року, яка набрала законної сили з 03 лютого 2018 року, закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.1 ст.364, ч.4 ст.27 ч.1 ст.366, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Обох обвинувачених звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_1 у 2009 році вчинила злочини невеликої тяжкості та злочин середньої тяжкості, завершенням яких стало отримання нею 09 березня 2011 року державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 2010 року.

На підставі виготовлених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фіктивних документів, що входять до технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі державного акту, ОСОБА_1 09 березня 2011 року незаконно отримала державний акт серії ЯК № 554334 на право власності на земельну ділянку площею 0,0824 га в урочищі «За півницею» з кадастровим номером :04:038:0081, яка насправді знаходиться на масиві «Об`їздна» в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, що призвело до незаконного вилучення з комунальної власності територіальної громади м. Тисмениця вказаної земельної ділянки, у результаті чого інтересам територіальної громади міста Тисмениця заподіяно істотну шкоду в розмірі 62 540 гривень.

У рамках даного кримінального провадження позивач ОСОБА_2 був визнаний потерпілим (а.с.13) з огляду на те, що йому у передбаченому законом порядку Тисменицька міська рада виділила та надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, він унаслідок незаконного отримання відповідачем ОСОБА_1 державного акту на право власності на цю земельну ділянку був позбавлений права на затвердження виготовленого проекту землеустрою та отримання даної земельної ділянки у власність.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, позивача, який вимоги скарги заперечив, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Підставою звернення позивача до суду з позовом стало завдання йому злочинними діями відповідачів матеріальних збитків та моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 у 2011 році отримала державний акт на право власності на земельну ділянку внаслідок виготовлення підроблених документів, яка рішенням Тисменицької міської ради від 30 квітня 2009 року виділена позивачу та на яку рішенням сесії Тисменицької міської ради від 20 травня 2013 року йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Частково задовольняючи позов та встановлюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції виходив з принципів розумності та справедливості, врахував фактичні обставини справи та те, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними.

Визначений судом розмір моральної шкоди позивач не оспорює і рішення суду не оскаржував.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Під звільненням від кримінальної відповідальності у судовій практиці розуміється відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, встановлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснюється судом у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках (підставах), передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Перелік матеріально-правових підстав звільнення осіб від кримінальної відповідальності та матеріально-правових умов їх застосування встановлений Кримінальним кодексом України, зокрема ст.49 КК передбачає закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Матеріально-правовою підставою є закінчення встановлених законом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, наслідком чого є лише відмова держави від призначення кримінального покарання особі, яка вчинила злочин.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності, роз`яснюється право на таке звільнення, суть підозри, обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться у повному обсязі в загальному порядку.

Суд першої інстанції зробив висновок, що кримінальне провадження про обвинувачення відповідача закрито у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, відповідач погодилась на таке звільнення та закриття кримінального провадження, суд вважав встановленими обставини вчинення відповідачем неправомірних дій щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0824 га в урочищі «За півницею» з кадастровим номером :04:038:0081, яка насправді знаходиться на масиві «Об`їздна» в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок про доведеність у кримінальному провадженні вчинення відповідачем ОСОБА_1 неправомірних дій щодо земельної ділянки відповідача.

Пункти 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачають, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001).

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом першої інстанції досліджено матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27, ч.1 ст. 364, ч.4 ст.27, ч.1 ст. 366, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358, ч.3 ст. 359 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, згідно яких судом встановлено, що саме після завершення кримінального провадження встановлено винні дії відповідача та зроблено відповідні процесуальні рішення. При розгляді цивільної справи за позовом керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах Тисменицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача головне управління Держгеокадарсту в Івано-Франківській області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки Тисменицьким районним судом 22 квітня 2019 року затверджено мирову угоду, згідно якої визнано недійсним отриманий ОСОБА_1 державний акт на право на право власності на земельну ділянку, скасовано запис про його державну реєстрацію, відповідач повернула земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0081 у комунальну власність Тисменицької міської ради, остання правомірно розпорядилася вказаною земельною ділянкою, передавши її у власність позивачу.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, спричиненої діями відповідача, на думку колегії суддів компенсує моральні страждання, яких зазнав позивач з врахуванням вчинених неправомірних дій. Протиправна поведінка ОСОБА_1 , яка своїми неправомірними діями, що встановлено у кримінальному провадженні, спричинила позивачу моральну шкоду, у зв`язку з порушенням його права на завершення приватизації виділеної земельної ділянки, вина відповідача та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків для позивача є доведеною.

Протиправна поведінка характеризується неправомірним характером, тобто є такою, що суперечить нормам права, вчиняється всупереч ним, є свавіллям суб`єкта, порушенням заборон, невиконання обов`язків, що закріплені відповідною нормою права.

Колегія суддів вважає, що протиправні дії відповідача стосовно законних прав позивача на землекористування доведені повністю.

Доводи апелянта, що вона та ОСОБА_3 не визнані винними у вчиненні інкримінованих правопорушень, а тому відсутній причинний зв`язок між її діями та душевним станом здоров`я ОСОБА_2 , спростовуються ухвалою Тисменицького районного суду від 26 січня 2018 року, де чітко зазначено, що ОСОБА_1 вчинила злочин невеликої та середньої тяжкості, завершенням яких стало отримання нею 09 березня 2011 року Державного акту на право власності на земельну ділянку; ОСОБА_3 вчинив злочини невеликої тяжкості, завершенням яких стало отримання ОСОБА_1 09 березня 2011 року Державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності кримінальне провадження закрито (а.с. 5-9).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_2 , порушенням його законних прав землекористувача доведеними протиправними діями відповідача, адже встановлено, що згідно рішення Тисменицької міської ради від 30 квітня 2009 року позивачу виділена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства на масиві «Об`їздна» площею 0,0824 га; рішенням сесії Тисменицької міської ради від 20 травня 2013 року йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки (а.с. 113 - 114).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 листопада 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта