КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року місто Київ.

Справа 370/2869/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3929/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М. розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року (ухвалене в складі судді Мазка Н.Б., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до районного суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50000.00 гривень, моральної шкоди в розмірі 100000.00 гривень, 1000.00 гривень за послуги адвоката, посилаючись на те, що 04.06.2016 року близько 04.00 години на 45 км+700 м автодороги сполученням Київ-Чоп, що поза межами населеного пункту, на території Макарівського району Київської області, відповідач-водій ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1 здійснив наїзд на її дочку ОСОБА_4, яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Органами досудового розслідування по даному факту було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого Відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 31.05.2016 року кримінальне провадження №000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

ОСОБА_2 як володілець джерела підвищеної небезпеки, автомобіля марки «Scoda Jctavia A5» має нести цивільну відповідальність.

Дорожньо-транспортною пригодою , позивачці завдано матеріальну шкоду в розмірі 50000.00 гривень, яка складається з: - затрат на поховання 30000.00 гривень; - на спорудження надгробного пам'ятника 20000.00 гривень.

Також була завдана моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок втрати доньки, яка була для неї сенсом життя, єдиною опорою, помічником у житті. В результаті психологічного навантаження, пов'язаного з втратою доньки вона, позивачка втратила спокій, моральну рівновагу, порушився нормальний ритм життя, сон, апетит, загострилися хвороби.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100000.00 гривень.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 27039 грн. 00 к.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його, в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 27039 грн 00к., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди - відмовити у повному обсязі. В іншій частині, рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року - залишити без змін.

Вказує на те, що надані Позивачкою накладна №3 від 24.02.2017 року на суму 20334,00 гривень, накладна №66 (без дати) на суму - 2065,00 гривень та товарний чек від 04.06.2016 року на суму - 4640,00 гривень, не відповідають вимогам ст. ст. 77. 78 ЦПК Українищодо належності та допустимості доказів, оскільки вони, не містять відомостей, які дають змогу ідентифікувати особу позивача, як таку, що брала участь у проведенні розрахункової операції з оплати предметів (робіт) ритуальної належності.

Зазначає, що суд дійшов передчасних висновків про сплату Позивачкою витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника на підставі товарних накладних, які не є розрахунковими документами і не підтверджують здійснення розрахункових операцій з оплати предметів ритуальної належності та факту приймання від покупця готівкових коштів.

Посилається, на порушення норм ст. ст. 81. 89. 229. 263. 264 ЦПК України, суд першої інстанції не дослідив змісту накладної №66 на предмет визначення в ній дати її складання, у зв'язку з чим не встановив, до чи після поховання було сплачено кошти за предмети ритуальної належності за вказаною накладною, і чи пов'язані такі витрати з похованням доньки Позивачки.

Всупереч ст. ст. 81. 89. 229. 263. 264 ЦПК України суд попередньої інстанції належним чином не дослідив змісту товарного чека від 04.06.2016 року, не встановив, хто є платником за вказаним розрахунковим документом та не перевірив, чи пов'язаний наведений у товарному чеку перелік товарів, з похованням доньки Позивачки, оскільки зазначені в ньому товари не є предметами ритуальної належності

13 лютого 2019 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року не погоджуючись з даним рішенням, просить його частково скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині завданої моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду незаконне у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справ. Відмовивши заявнику у задоволені позову в частині моральної шкоди, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Оскільки завдана шкода, яка пов'язана з загибеллю доньки була завдана відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, тому незважаючи на наявність постанови про закриття кримінального провадження за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, останній повинен відшкодувати окрім матеріальної шкоди також моральну шкоду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1м. в інтересах ОСОБА_2 відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою від 18 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

04 березня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 від представника позивача, в якому він просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди залишити в силі.

Зазначає, що позивач у позовній заяві належним чином не обґрунтувала заподіяння їй моральної шкоди з посиланням на докази, якими підтверджується як розмір такої шкоди, так і факт її заподіяння.

Посилається на правову норму ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, Позивачкою, на підтвердження заявлених нею вимог про відшкодування моральної шкоди, не було надано доказів того, що після загибелі її доньки у неї погіршився психоемоційний та/або інший стан здоров'я, і що таке погіршення стану здоров'я викликано наслідками ДТП. Також, Позивачкою не доведено, що після смерті доньки вона зверталася до лікаря, їй надавалася медична допомога або що вона потребувала такої допомоги, вживала будь-які медикаментозні препарати для лікування хвороб, викликаних загибеллю її доньки, або, що у неї відбулося погіршення нормального ритму життя. Посилання Позивачки на те, що саме наслідки ДТП вплинули на стан її здоров'я та призвели до негативних змін у її житті, не зафіксовані у жодних документах медичного та/або іншого характеру.

Тому , враховуючи вище вказане, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. а скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимогами ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до вимог п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодуванні з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Задовольняючи позов частково, суд вважав встановленими такі обставини.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого 07.06.2016 року Виконавчим комітетом Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 17 років, про що складений відповідний актовий запис №5 (а.с.9).

Згідно постанови від 31.05.2016 року слідчий відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції Клименко Андрій Миколайович, розглянувши матеріали кримінального провадження №0000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановив, що 04.06.2016 року, приблизно о 04.00 годині на 55 км+700 м автодороги сполученням Київ-Чоп, що поза межами населеного пункту на території Макарівського району Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_2, який рухаючись в смугах для руху в бік міста Чоп здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка перетинала вказані смуги для руху в бік міста Чоп. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на час ДТП була темна пора доби, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе чисте, ділянка дороги горизонтальна, пряма в плані, має по дві смуги для руху в кожному напрямку, не освітлюється, на проїзній частині нанесено дорожню розмітку. Напрямки руху та відносно узбіччя автодорога відділяться колесовідбійниками. Обмеження швидкості руху 110 км/год. На місці пригоди слідів гальмування не виявлено. Завантаження автомобіля водій та два пасажири.

Висновком експерта №19/8-02/773 встановлено, що автомобіль НОМЕР_1, до обставин ДТП перебував у технічно справному та працездатному стані.

Висновком експерта №19/8-02/774 встановлено, що наїзд автомобіль НОМЕР_2, на пішохода відбувся передньою лівою частиною.

Висновком експерта №19/8-02/1069 від 17.08.2016 року встановлено наступне, що за даних дорожніх обставин швидкість руху автомобіля НОМЕР_3, відповідала видимості дороги з напрямку руху.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля НОМЕР_3, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України.

В заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля НОМЕР_3, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.

Для того, щоб встановити чи вбачаються порушення вимог ПДР у діях пішохода не потрібно спеціальних знань в галузі автотехніки, так як дане питання може бути вирішено слідством чи судом самостійно згідно вимог п.4. Правил дорожнього руху України.

Надаючи юридичну оцінку з аналізом вищевикладеної обстановкидорожньо-транспортної пригоди за участю вищезазначених учасників дорожнього руху, відповідно до вимог законодавства України, врахувавши зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження всі необхідні і достатні докази, орган досудового розслідування приходить до об'єктивного обґрунтованого та законного виводу, що дорожньо-транспортна пригода відбулась в порушення учасником дорожнього руху - пішоходом вимог пунктів:

4.4. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

4.7. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

4.8. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

4.14. Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також: у місцях, де встановлено огородження;

д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку; Правил дорожнього руху Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01 року та введених в дію з 01.01.02 року.

Вказані порушення вимог Правил дорожнього руху України пішоходами знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Також, в свою чергу, діяння учасника дорожнього руху - водія досліджені та встановлено, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

Його діяння у обстановці, яка виникла, відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01 року та введених в дію з 01.01.02 року, і порушення вимог законодавства України відсутні.

У зв'язку з чим, встановлена відсутність в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На підставі ст.110, п.2 ч.1 ст.284, ч.3 ст.284 КПК України, вирішено: кримінальне провадження №0000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрити за відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.5-8, 46-50).

Згідно товарного чеку від 04.06.2016 року вартість весільної сукні складає 3500.00 гривень, фати 400.00 гривень, туфель 39 розміру 600.00 гривень, рушника 80.00 гривень, двох квіток 60.00 гривень, загальна сума 4640.00 гривень (а.с.58).

З накладної №3 від 24.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 сплачено за: пам'ятник 9534.00 гривень, художні роботи 5500.00 гривень, ручні роботи 4700.00 гривень, вазу 600.00 гривень, на загальну суму 20334.00 гривень. З накладної №66 вбачається, що ОСОБА_3 сплачено за: труна 900.00 гривень, хрест 275.00 гривень, вінок 300.00 гривень, покривало 140.00 гривень, простирадло 80.00 гривень, наволочку 60.00 гривень, прохідну 30.00 гривень, три носових хустки 30.00 гривень, дві свічки 20.00 гривень, рушник на хрест 50.00 гривень, рушник 180.00 гривень, на загальну суму 2065.00 гривень(а.с.59, 60).

На підставі вказаних письмових доказів, та вищенаведених норм закону, суд встановив, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 27 039 грн. майнової шкоди.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи скарги відповідача в частині не надання належної оцінки наданим позивачем накладним та чекам на підтвердження заявлених позовних вимог, колегія суддів не приймає так як дійшла висновку, що прийняті судом докази повністю відповідають вимогам ст.ст. 77,78 ЦПК України щодо їх належності та допустимості. Суд стягнув лише необхідні витрати, пов'язані з загибеллю дочки позивача і визначений судом розмір є доведеним та відповідає засадам розумності і справедливості. Доводи скарги не містять посилань на обставини які б давали суду підстави вважати, що не позивач понесла ті витрати, які вказала в позові. Наявність у останньої накладних та квитанцій, навіть якщо в них не вказано прізвище позивача та дати, свідчить про те, що саме вона придбавала товари та послуги за договорами купівлі-продажу. У суду не викликає сумніву, те, що всі товари, вартість яких позивач просить відшкодувати (в тому числі і весільної сукні) були використані позивачем при похованні її дочки.

Інші доводи скарги відповідача висновків суду не спростовують та на законність ухваленого рішення не впливають.

Перевіряючи законність рішення в частині відмови позивачу в позові про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачка не довела характер та обсяг страждань фізичних, душевних, психічних; характер немайнових втрат, їх тривалість, можливість їх відновлення; тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що позивач втратила єдину дочку, у зв'язку з чим беззаперечно отримала моральні переживання , які пов'язані зі смертю її дитини. Суд вважає, що доводи позивача про те, що вона втратила моральну рівновагу та душевний спокій, через загибель дочки є доведеними, та не можуть бути підтвердженими будь-якими довідками чи документами. Та обставина, що позивач не надала суду медичних довідок та висновків, які б свідчили, що в неї погіршився стан здоров'я, не спростовує доводів останньої, що вона морально страждає, через втрату своєї 17-річної дитини.

Тобто, висновок суду про недоведеність позивачем факту спричинення їй моральної шкоди загибеллю її дочки є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. Колегія суддів відхиляє доводи відзиву відповідача на подану позивачем апеляційну скаргу з приводу недоведеності позивачем факту спричинення їй моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу, апеляційний суд враховує, що відповідач не визнаний винним у смерті дочки позивача, проте зобов'язаний відшкодовувати моральну шкоду за законом, як володілець джерела підвищеної небезпеки. Також суд враховує ступінь понесених позивачем страждань, ту обставину, що з часу ДТП до вирішення вимог позивача минуло більше двох років (тривалість моральних страждань) і відповідач добровільно не надавав матеріальну підтримку позивачу у зв'язку з подією ДТП, навпаки, оскаржив ухвалене районним судом рішення в частині майнової шкоди та просить суд взагалі відмовити в задоволенні позовних вимог. Також суд враховує засади розумності та справедливості і приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди за обставин даної конкретної справи має бути визначений в сумі 15 000 грн. При цьому , зменшуючи розмір моральної шкоди, яку оцінила позивач, суд враховує, що органами слідства встановлено, що саме недотримання дочкою позивача правил безпеки руху стало причиною її загибелі.

Враховуючи вищенаведене, вимоги ст. 376 ЦПК України, те, що висновки суду про недоведеність факту спричинення позивачу моральних страждань не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, колегія судів приходить до висновку, що рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає також за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за подачу позову та 826 грн.80 коп. за подачу апеляційної скарги, від сплати якого позивач звільнений за законом. Судовий збір необхідно стягнути на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1378 грн. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом'янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101.

Анкетні дані учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_7, виданий Макарівським РВ ГУ МВС україни в Київській області 28.04.2004 року, податковий номер НОМЕР_4 телефон НОМЕР_8 адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_5, місце проживання: АДРЕСА_2 тел: НОМЕР_9

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. Постанова складена 15 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.