Справа № 724/1853/18
Провадження № 2/724/68/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.
при секретарі: Мельник М.В.
за участю сторін:
позивача: ОСОБА_1
представника позивача: ОСОБА_2
відповідача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, -
В С Т А Н О В И В:
06.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона на праві приватної власності володіє житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею у вказаному будинку проживають її сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, а також в даному житловому будинку проживає її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який після розірвання шлюбу 12 серпня 2005 року залишився проживати тимчасово без реєстрації за місцем проживання. Після розірвання шлюбу відповідач будь-якої угоди з нею не укладав та реєстрацію за вказаним місцем проживання не проводив.
Однак, зазначає, що проживання разом з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним, оскільки відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та навіть бійки, чим принижує її гідність перед сусідами та родичами, на що їй неодноразово доводилось викликати працівників поліції аби захиститись від його нападів.
Вказує, що тільки на протязі поточного року, а саме 14 квітня 2018 року вона зверталась із заявою про своє побиття до Хотинського відділення поліції, де за її зверненням було прийнято рішення винести офіційне застереження ОСОБА_3 про недопустимість здійснення протиправної поведінки відносно неї надалі та було притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП.
А тому, вважає, що відповідач порушує її право на користування будинком, чим створює перешкоди в користуванні її власністю, при цьому зазначає, що відповідач не є членом її сім`ї, та на її неодноразові вимоги не висиляється з житлового будинку та створює умови за яких неможливо спільно проживати, а саме проживає у вказаному будинку один, а всіх решта виганяє з будинку.
Зазначає, що протягом тривалого часу відповідач у стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки, під час яких вона та їхні діти змушені покидати власний будинок, чим ображає сім`ю, при цьому відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку в свого батька за адресою: АДРЕСА_2 , вказаний житловий будинок придатний для проживання.
Вказує, що вона бажає проживати в будинку зі своєю сім`єю, проте позбавлена цього, оскільки немає можливості вільно ним розпоряджатися через проживання в даному будинку відповідача, так як він своєю відмовою добровільно покинути належний їй на праві власності житловий будинок відмовляється, що порушує її право як власника на безперешкодне користування своїм майном, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Тому, підтримуючи вищевикладене, просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 із вказаного будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за неможливістю спільного проживання з нею в одному господарстві, без надання останньому іншого житлового приміщення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що за час спільного проживання сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вони постійно сварилися, через що і розлучилися, проте сестра дозволила ОСОБА_3 проживати далі у вказаному будинку. Вказала, що ОСОБА_3 випиває і дебоширить, погрожує сестрі, ображає її, було часте побиття сестри. Також вказала, що ОСОБА_3 зареєстрований у свого батька за іншою адресою в АДРЕСА_2 , а проживає по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_3 її сестри.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.10.2007 року справа № 2-740/2007р.
Згідно копії Витягу № 17371850 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ НОМЕР_1 від 15.01.2008 року, виданого Хотинським комунальним районним бюро технічної інвентаризації вбачається, що власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 18.10.2007 року, форма власності приватна, частка 1/1.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 12.08.2005 року вбачається, що шлюб між сторонами у 2005 році розірвано.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до довідки № 218 від 17.04.2018 року виданої виконкомом Рукшинської сільської ради Хотинського району, Чернівецької області гр. ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно згідно по господарської книги № 15 особового рахунку НОМЕР_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і що дійсно її сім`я складається: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.
Згідно довідки № 455 від 18.07.2018 року виданої виконкомом Рукшинської сільської ради гр. ОСОБА_1 в тому, що дійсно в її господарстві в АДРЕСА_1 без реєстрації за місцем проживання проживає ОСОБА_3 .
Згідно довідки № 456 від 18.07.2018 року виданої виконком Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області вбачається, що дійсно гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження зареєстрований в АДРЕСА_2 в житловому будинку свого батька ОСОБА_9 , житловий будинок придатний для проживання.
Однак, як на те стверджує позивач, між нею та відповідачем існують конфліктні відносини, на що позивач неодноразово викликала міліцію, у зв`язку із здійсненням протиправної поведінки стосовно неї з боку відповідача. На неодноразові вимоги щодо виселення із будинку, належного позивачу, відповідач не реагує та створює умови в яких неможливо проживати.
Крім того, позивач стверджує, що 14 квітня 2018 року вона зверталась із заявою про своє побиття до Хотинського відділення поліції, де за її зверненням було прийнято рішення винести офіційне застереження ОСОБА_3 про недопустимість здійснення протиправної поведінки відносно неї надалі та було притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП.
Проте, судом згідно матеріалів справи не встановлено факту побиття позивача, що і спростовує її посилання у вимогах в позовній заяві.
Щодо посилань позивача на той факт, що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП, судом встановлено, що згідно постанови ГБ № 512079 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 дійсно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 гривень, проте як вбачається із вказаної постанови ОСОБА_3 14.04.2018 року біля 20:00 години перебував в нетверезому вигляді в громадському місці, що і спростовує посилання позивача на вказаний факт.
Крім того, позивач зазначає, що відповідач систематично порушує її право власності на будинок, а саме право на користування житловим будинком, оскільки відповідач не є членом її сім`ї, проте, як встановлено судом, відповідач до 2005 року перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , з чого випливає, що ОСОБА_3 був членом сім`ї позивача.
Даний факт, встановлено на підставі акту перевірки факту проживання ОСОБА_3 № НОМЕР_4 від 17.04.2018 року в господарстві ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що дійсно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження проживав з 2001 року по 2018 рік за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, згідно акту перевірки факту проживання ОСОБА_3 № 18 від 17.02.2019 року в господарстві ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження дійсно проживав з 2001 по 2019 рік за адресою: АДРЕСА_1 , де є власницею ОСОБА_1 .
Згідно довідки № 116 від 12.02.2019 року виданої виконкомом Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області гр. ОСОБА_3 про те, що він згідно по господарської книги № 8 на 2001-2005 роки особового рахунку НОМЕР_5 зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Згідно по господарської книги № 8 на 2006-2009 роки, особовий рахунок № 712 ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 по ІНФОРМАЦІЯ_5 року, головою двору є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 року народження, ведеться спільне господарство.
Також із цієї ж довідки встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження з 2009 року по даний час проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації.
Згідно зі ст.150 ЖК України, ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, та інших осіб.
За змістом ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Таким чином, право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї власник житла має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Однак, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, а саме висновками начальника Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області наданими до матеріалів справи про результати перевірки звернення громадянки ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_3 з приводу вчинення сварок з відповідачем ОСОБА_3 вбачається, що проведеними заходами, направленими на документування та з`ясування обставин події, факт погроз фізичною розправою та протиправних дій відносно позивача в справі ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не підтверджений та подальша перевірка з приводу звернення позивача відносно відповідача в справі припинена, що і спростовує посилання позивача та її представника з приводу того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.
Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, як встановлено судом, позивач та її представник не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів систематичного руйнування і псування відповідачем ОСОБА_3 , як те сверджує позивач належного їй майна, а саме житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 .
Також і інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин суду не надано.
Щодо посилань позивача та її представника на висновки Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області за матеріалами перевірок, проведених за її заявами, суд вважає, що вони не містять інформації щодо систематичного порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому їх не можна вважати належними доказами.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 систематично порушує правила співжиття, що і спростовує посилання позивача та її представника, оскільки суду не доведено систематичності вказаних позивачем порушень правил співжиття відповідачем ОСОБА_3 , також вказане і спростовує пояснення свідків, які надані в судовому засіданні.
За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Згідно ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, та керуючись п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ч. 3 ст. 9, ч. 1 ст. 116, ст. ст. 150, 156, 157 ЖК України, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77, 78, 80, 89, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І ШИ В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 17.05.2019 року.

Суддя: Єфтеньєв О.Г.