Ухвала

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 461/244/17

провадження № 61-4999ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівна, про визнання недійсним договору дарування та скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору.

Прохальна частина касаційної скарги містить клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке мотивоване тим, що він є пенсіонером та у зв'язку з недостатнім розміром пенсії позбавлений можливості сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

На підтвердження зазначеного надав довідку Галицького відділу обслуговування громадян в м. Львові №1212/0209-26/02 від 04 березня

2019 року, з якої убачається, що заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію за віком, зокрема, за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року отримав 8 796,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної полум'я сім'ї, особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Безпідставне зменшення розміру судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Надана ОСОБА_1 довідка Галицького відділу обслуговування громадян у м. Львові не дає підстав для звільнення його від сплати судового збору, оскільки містить інформацію лише про розмір пенсії за вересень-грудень

2018 року та січень-лютий 2019 року, і не свідчить, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків його річного доходу за попередній календарний рік, тобто, за 2018 рік.

Ураховуючи наведене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн).

У разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

При пред'явленні позову позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору дарування та скасування запису про право власності), ставка судового збору, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви становить 1 280,00 грн (640х2) та відповідно за подання касаційної скарги - 2 560,00 грн (1 280,00х200%).

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 2 560 грн 00 коп.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва/Печерський район, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або надати належні докази, що підтверджують підстави звільнення від його сплати.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 24 квітня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик