ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 6/686/477/14
Провадження № 22-ц/4820/277/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_4,

державний виконавець Бухтояров А.М.,

стягувач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2014 року (суддя - Порозова І.Ю.) за поданням державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року державний виконавець Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Гонтарук З.П. (далі - державний виконавець) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивував тим, що на примусовому виконанні у Другому міському відділі ДВС Хмельницького МУЮ перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-4726/10 від 24.05.2011 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 58 480 грн. 07 коп. та 661 грн. 64 коп. судового збору. ОСОБА_7 ухиляється від виконання цього судового рішення, зокрема, він не з'являється на виклики державного виконавця, за зазначеним місцем знаходження відсутній, приховує свої майно та доходи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_7 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за виконавчим листом №2-4726/10 відкритого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_7 боргу в загальній сумі 58 480,07 грн. на користь ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про залишення подання державного виконавця без задоволення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_7 зазначив, що факт його ухилення від виконання судового рішення не доведено, а суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і помилково виходив з того, що мають місце підстави для обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Крім того, на думку апелянта існують підстави стверджувати про те, що подання відносно нього винесене суб'єктом, який не мав відповідних повноважень. Саме подання має ряд недоліків щодо його форми, зокрема, всупереч вимогам п.5.23, 5.24, 5.25, 5.31 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» подання не містить відтиску печатки органу ДВС, а копії доданих документів належним чином не завірені.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Бухтояров А.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Стягувач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (в редакції чинній на час розгляду справи у суді) ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), або дія на нього неврегульованих аліментів, договірних чи інших невиконаних зобов'язань є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи в суді) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення ОСОБА_7 від виконання рішення суду є доведеним.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

В силу ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 20 квітня 2011 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 52790 грн. майнової шкоди і 5690,07 грн. безпідставно набутих грошових коштів, а всього стягнуто 58480,07 грн. та 661,64 грн. судових витрат.

На підставі виконавчого листа №2-4726/10 від 24.05.2011 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом за цим рішенням, державний виконавець постановою від 03.04.2013 року відкрив виконавче провадження №37338768.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_7 протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження не подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника. За одержаними державним виконавцем відомостями у ОСОБА_7 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

ОСОБА_7 не працював та не мав офіційного доходу. Боржник не з'являвся на вимогу державного виконавця та відсутній за місцем постійного його місцезнаходження, внаслідок чого постановою від 14.06.2013 року державним виконавцем здійснювався примусовий привід, для виконання зазначена постанова направлялася Зарічанському ВМХМВ УМВС України. На виконання даного приводу надходив рапорт, що доставити ОСОБА_7 не представилось можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 двері квартири ніхто не відчинив.

Хоча боржник знав про відкриття виконавчого провадження, оскільки звертався до суду в грудні 2011 року з заявою про зміну способу та розстрочку виконання рішення суду.

На теперішній час рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 грошових коштів залишається невиконаним.

Докази у справі достовірно та об'єктивно вказують на те, що ОСОБА_7 ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що подання державного виконавця є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_7 на недоведеність факту його ухилення від виконання судового рішення та відсутність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Щодо тверджень апелянта про внесення подання суб'єктом, який не мав відповідних повноважень, то вони не впливають на зазначені висновки суду. Як вбачається із повідомлення Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького та доданих розпоряджень №30, 33, 35 про передачу виконавчих проваджень, то у період з 23.09.2014 року по 09.10.2014 року виконавче провадження за виконавчим листом №2-4726/10 від 24.05.2011 року здійснював державний виконавець Гонтарук З.П.

Додатки до подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, подавалися державним виконавцем відповідно до положень передбачених ст.64 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) і не є порушенням п.1.22 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк