ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/12227/13-ц

провадження № 22-ц/4809/1575/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Шевченко І.М. від 06 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,-

встановив:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що15 жовтня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір та 26 листопада 2008 року додатковий договір до нього, за якими ОСОБА_1 отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 50 000,00 доларів США зі платою 16,50 % річних на строк до 15 жовтня 2032 року. Крім того, в той же день між названим банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким остання зобов`язалася солідарно відповідати перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитом станом на 19 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 767 357, 81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 382 297, 20 грн., заборгованість по процентам - 324 984, 75 грн., комісія - 4 620, 75 грн., штраф - 55 455,11 грн.

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму боргу.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_1 про визнання зазначеного договору поруки та зобов`язання за цим договором припиненими з тих підстав, що додатковою угодою від 26 листопада 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 збільшено плату за користування кредитом з 13 % до 16,5 % та сторони кредитного договору встановили плату за обслуговування кредиту щомісячно по 75,75 грн. Вказане збільшило обсяг відповідальності поручителя без її згоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 травня 2014 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року у розмірі 767 357,81 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач як кредитор є таким, що прострочив в силу статті 613 ЦК України, оскільки позивач не вчинив дій передбачених кредитним договором, договором іпотеки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання зобов`язання за рахунок виручених коштів від продажу об`єкту, яким забезпечене дане зобов`язання, при цьому відповідач звертався за реалізацією даної норми законодавства до банку і виявив бажання щодо вчинення таких дій по справі. Зазначив, що в зв`язку з даними обставинами в силу ч. 4 ст. 613 ЦК України передбачено, що боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. З моменту спливу строку 20.09.2009 року, передбачено ЗУ «Про звернення громадян» для відповіді на заяву ОСОБА_1 від 20.08.2009 року за відсутності вжитих відповідних заходів і відповіді, позивач вважається таким кредитором, що прострочив, відповідно проценти за грошовими зобов`язаннями з цієї дати не підлягають сплаті.

Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення з відповідачів на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора з 20.09.2009 року по 19.12.2013 року. Зменшити розмір нарахованої неустойки (штрафу пені) відповідно до норм ст. 258 ЦК України в частині штрафу за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитним договором від 15.10.2007 року, а саме стягнуто солідарно з відповідачів 723 919,75 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення апеляційного суду скасовано у частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 липня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитним договором від 15.10.2007 року, а саме стягнуто солідарно з відповідачів 723 919,75 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2015 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 710949,46 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Верховного суду від 04 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог банку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 15.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 281/2007/Ж, відповідно до якого останній отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 50 000 доларів США зі платою 16,50 % річних на строк до 15 жовтня 2032 року /т. 1 а.с.5-8/.

Відповідно до п. 2.5.1. цього Договору, позичальник зобов`язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку /т. 1 а.с.9-10/.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 жовтня 2015 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 281/2007/Ж/ІІ-І /т.1 а.с.19/.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 19 грудня 2013 року, заборгованість за кредитним договором становить 767 357, 81 грн. /т.1 а.с.3-4/.

На адресу відповідачів банком було направлено лист-вимогу про дострокове виконання кредитних зобов`язань та іпотечне повідомлення, в якому були визначені складові кредитної заборгованості в сумі 767 357, 81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 382 297, 20 грн., заборгованість по процентам - 324 984, 75 грн., комісія - 4 620, 75 грн., штраф - 55 455,11 грн. /т. 1 а.с.13/.

У запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки в один рік /т. 1 а.с.46-48/.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем повністю доведений факт прострочення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню та не підлягає задоволенню вимога відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог банку в термін один рік до дати подання позовної заяви з урахування наступного: в період з 2010 року по квітень 2013 року у відповідності до внутрішніх процедур банку не нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, а у квітні 2013 року відновлено нарахування відсотків за користування кредитними коштами та комісій за цей період одним документом, штраф розраховано з урахуванням поновлених відсотків та комісій в межах строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Отже, враховуючи викладене та з урахуванням наданого банком розрахунку, позовні вимоги в частині стягнення штрафу за несвоєчасне повернення кредиту підлягають частковому задоволенню в розмірі 3470,56 грн. /т. 1 а.с. 97/.

Вимоги банку в частині стягнення комісії за розрахункове обслуговування в розмірі 4620,75 грн. та штрафу за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту в розмірі 51 791, 27 грн. задоволенню не підлягають, оскільки нараховані безпідставно.

Заборгованість по тілу кредиту в розмірі 382297,20 грн. відповідачем не оспорюються, а тому підлягає стягненню в повному обсязі.

Також в повному обсязі підлягає стягненню заборгованість по відсотках в розмірі - 324 984,75 грн. Розрахунок заборгованості по відсотках відповідачами не спростований.

Доводи апеляційної скарги про, що у відповідності зі статтею 613 ЦК України позивач вважається таким, що прострочив, оскільки не вчинив дій щодо запропонованого ним належного виконання зобов`язання, а саме погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про неправомірне нарахування банком відсотків за період з 20.09.2009 року по 19.12.2013 року, є безпідставними.

В матеріалах справи міститься лист ОСОБА_1 від 20.08.2009 р. (т.1 а.с. 52) в якому він просив банк надати йому відстрочку по сплаті суми боргу та відсотків, а також призупинити нарахування штрафних санкцій. Саме на цей лист вказує ОСОБА_1 , посилаючись на запропоноване ним належне виконання зобов`язання.

Проте, аналіз ст. 613 ЦК України та змісту пропозиції, висловленої у вказаному листі, не дозволяє вважати, що ОСОБА_1 пропонував банку належне виконання зобов`язання за кредитним договором в розумінні ст. 613 ЦК України.

Так, згідно ст. 599 ЦК України, проведення належного виконання за договором тягне за собою припинення зобов`язання.

Очевидно, що відстрочка по сплаті суми боргу та відсотків, а також призупинення нарахування штрафних санкцій не припиняє зобов`язання сторін за договором.

Отже, лист Гіті А.В. від 20.08.2009 р. не містить пропозицій щодо належного виконання зобов`язання.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

При цьому, апеляційній суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 , оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2019 року визнано зобов`язання за договором поруки № 281/2007/Ж/П-1 від 15 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» припиненим.

За таких обставин, у відповідності до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3188 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість у сумі 710 949,46 грн., з яких: 382298,20 грн. заборгованість за кредитом, 324 984,75 грн. заборгованість за відсотками, 3470,56 грн. штраф за несвоєчасне повернення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір в розмірі 3188 грн.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.

Головуючий:

Судді: