ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2425/19 Номер провадження 22-ц/814/2784/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника відповідача (апелянта)- адв. Паскевич О.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя..

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 (до зміни прізвища - ОСОБА_2 ), посилаючись на те, що з 2001 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу придбано транспортні засоби: сідловий тягач марки VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіп паливоцистерна -с VAN HOOL, колір білий, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначав, що рішенням суду в 2013 році шлюб між ними було розірвано, та в подальшому почали виникати спори стосовно зазначеного майна, згоди щодо добровільного поділу не досягнуто.

З урахуванням наведеного прохав:здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину кожного із транспортних засобів: сідловий тягач марки VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; напівпричіп паливоцистерна-с VAN HOOL, колір білий, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с.1-3).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу сідловий тягач марки VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який з 18 лютого 2012 року зареєстровано за ОСОБА_2 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу напівпричіп паливо цистерна-с VAN HOOL, колір білий, 1985 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який з 08 липня 2010 року зареєстрований за ОСОБА_2 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу сідловий тягач марки VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який з 18 лютого 2012 року зареєстровано за ОСОБА_2 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу напівпричіп паливо цистерна-с VAN HOOL, колір білий, 1985 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який з 08 липня 2010 року зареєстрований за ОСОБА_2 , як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 4351,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду відповідач, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що строк позовної давності за даними вимогами ОСОБА_3 почав свій перебіг з 28.08.2013 року - дати рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами. Відтак, вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з позовом про поділ майна, оскільки ще при розірванні шлюбу ОСОБА_6 було відомо про наявність майна, зокрема, і транспортних засобів, а тому у задоволенні позову необхідно було відмовити.

Вказує, що місцевий суд, на її думку, незрозуміло з яких причин, вважав, що строк позовної давності почав свій перебіг з 19.07.2016 року - дата рішення апеляційного суду по справі №552/96916-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору найму (оренди) транспортного засобу та витребування його з незаконного чужого володіння, зазначаючи, що саме з цієї дати позивач дізнався про своє порушене право. При цьому, зазначає, що логічним було б відраховувати строк, з якого ОСОБА_3 дізнався про своє порушене право, з дати ухвали про відкриття провадження у вказаній справі, а саме - 01.03.2016 року.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на законність та обгрунтованість рішення місцевого суду, внаслідок чого прохав залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що, згідно положень ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, відтак, доводи апелянта стосовно того, що строк позовної давності слід обраховувати з дати розірвання шлюбу є помилковим.

Вказує, що сам факт подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору найму (оренди) транспортного засобу та витребування його з незаконного чужого володіння (справа №552/96916-ц), також не вказує на перебіг строку позовної давності, оскільки права ОСОБА_3 були порушені не внаслідок його подання, а при постановленні апеляційним судом 19.07.2016 року, рішення про його задоволення.

Також, наголошує, що той факт, що спірне майно (транспортні засоби) є об`єктом права спільної сумісної власності, повністю визнається апелянтом.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 04 серпня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2013 року в справі № 552/4210/13-ц, шлюб, зареєстрований 04.08.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Полтавському міському РАЦС Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис№815, розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище ОСОБА_2 (а.с.5).

Також, установлено, що в період шлюбу - 18 лютого 2012 року, транспортний засіб сідловий тягач марки VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , попередній власник ОСОБА_3 та з 08 липня 2010 року, транспортний засіб напівпричіп паливо цистерна-с VAN HOOL, колір білий, 1985 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2

11.05.2010 року, між ОСОБА_2 та ПП «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 , було укладено договір Найму (оренди) транспортного засобу, згідно якого наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування (в найм/оренду) транспортний засіб типу - напівпричіп паливоцистерна, марки VAN HOOL, 1985 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на строк до 11.05.2018 року (а.с.66-67).

02.07.2012 року, між ОСОБА_2 та ПП «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 , було укладено договір Найму (оренди) транспортного засобу, згідно якого наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування (в найм/оренду) транспортний засіб типу - сідловий тягач - Е вантажний, марки VOLVO VNL, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на строк до 02.07.2017 року (а.с.64-65.).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що спірні транспортні засоби в розумінні норм ст.60 СК України та ст.368 ЦК є об`єктами спільної сумісної власності сторін по справі, як колишнього подружжя, відтак, підлягають поділу в рівних частках кожному. При цьому, позивачем не пропущено строку позовної даності, оскільки про порушення свого права він дізнався 19 липня 2016 року - дата постановлення рішення судом апеляційної інстанції по справі, та в межах трирічного строку, звернувся з даним позовом до суду.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також. за змістом ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, оскільки місцевим судом достовірно установлено, що спірне майно (транспортні засоби) були придбані подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час перебування в зареєстрованому шлюбі, та саме в цей період вони були зареєстровані на відповідача, то вони є об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, відтак, за вимогою котрогось з подружжя підлягають поділу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відтак, на підставі аналізу наведених норм права та матеріалів справи, місцевим судом було вірно встановлено, що, оскільки спірне майно набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то право власності на вказані транспортні засоби було правомірно визнано, за вимогою одного з подружжя, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках - по 1/2 за кожним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19.07.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «ЕЖЕН М» про розірвання договору найму транспортного засобу та витребування майна з незаконного володіння, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 травня 2016 року, скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 , задоволено.

Договір найму (оренди) транспортного засобу - напівпричіпу паливоцистерна VAN HOOL, 1985 року випуску, номер шасі - НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , належного ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого Полтавським ВРЕВ 08.07.2010 р., укладений 11.05.2010 року між ОСОБА_2 та приватним підприємством «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 - розірвано.

Витребувано у приватного підприємства «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб - напівпричіп паливоцистерна VAN HOOL, 1985 року випуску, номер шасі - НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Передано транспортний засіб напівпричіп паливоцистерна VAN HOOL, 1985 року випуску, номер шасі - НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 та Свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_6 , видане та зареєстроване Полтавським ВРЕВ 08.07.2010 р. - ОСОБА_2

Договір найму (оренди) транспортного засобу - сідлового вантажного тягача VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , виданого та зареєстрованого Полтавським ВРЕВ 18.02.2012 р., укладений 02.07.2012 року між ОСОБА_2 та приватним підприємством «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 - розірвано.

Витребувано у приватного підприємства «ЕЖЕН М» в особі директора ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб сідловий вантажний тягач VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Передано транспортний засіб сідловий вантажний тягач VOLVO, модель VNL, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та Свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_8 , видане та зареєстроване Полтавським ВРЕВ 18.02.2012 р. ОСОБА_2 .

Вирішено питання судових витрат (а.с.72-75).

Врахувавши вказані норми права та правовий висновок Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки саме рішенням апеляційного суду від 19.07.2016 року було порушено право ОСОБА_3 , враховуючи те, що до цього часу він вільно користувався спільним майном подружжя, матеріали справи не містять даних про те, що його права, як співвласника даних транспортних засобів, були порушені протягом трьох років до дня звернення із даним позовом до суду, та, враховуючи, що ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучені належні та допустимі докази пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявляє відповідач.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

А.І. Дорош