Справа № 194/429/18
Провадження № 2/185/455/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщені суду м. Павлограда цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В

30 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просила суд визнати незаконною відмову ОСОБА_2 в поверненні коштів ОСОБА_5, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, кошти у розмірі 249082,69 грн., з яких: пенсія 131674,33 грн., відсотки річні 12830,34 грн., інфляційні втрати 104578,02 грн.

В обґрунтування позову вона зазначила, що 07.02.2012 року, через тиждень після смерті матері, ОСОБА_2 помістила її до психіатричної лікарні в Павлограді, згодом відправила до Дніпропетровської психіатричної лікарні. В цей час ОСОБА_2 подала заяву до Павлоградського міськрайонною суду Дніпропетровської області про визнання її недієздатною та призначення їй опікуна. 12 квітня 2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за цією заявою було винесено рішення про визнання її, недієздатною особою та призначення їй опікуна ОСОБА_2 В цьому ж році 17.07.2012 року за заявою призначеного судом опікуна, ОСОБА_2, вона була поміщена до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» на постійне місце проживання, на повне державне утримання. Проте її кошти не витрачалися на її користь. Оскільки 17 липня 2012 року вона була поміщена в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» на повне державне утримання, то витрати на лікування, на харчування, на одяг, на інші побутові потреби інтернат бере на себе за рахунок бюджетних державних коштів. Вважає, що під час повного державного утримання жодних сторонніх витрат особа не потребує і їх витрачання є нецільовим, ОСОБА_2 її кошти на неї не витрачала, лише інколи привозила солодощі, домашні страви, тощо, проте не на ту суму, що була нею отримана. 22.12.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за апеляційною скаргою органів опіки та піклування рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12.04.2012 року про визнання її недієздатною та призначення їй опікуна було скасоване як незаконне та вирішено по суті відмовити ОСОБА_2 в заявлених вимогах. Також їй стало відомо, що рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12.04.2012 року не набрало законної сили, оскільки після його проголошення, воно не було надано всім учасникам справи, а саме органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, про що було відомо і ОСОБА_2 ОСОБА_2 навмисно не повідомила органи опіки та піклування Тернівського виконавчого комітету про поміщення її до Володимирівського психоневрологічного інтернату, оскільки б тоді вони поставили питання про позбавлення її статусу опікуна. Вона скористалася халатністю та неосвіченістю працівників інтернату і останні прийняли підопічну без повного комплекту документів, не виключаю, що відбулося передання ОСОБА_2 та отримання працівниками інтернату неправомірної вигоди аби прийняти її без належних документів. Враховуючи, що її кошти не витрачались на неї у звязку з перебуванням її на повному державному утриманні, а також враховуючи обовязок опікуна зберігати майно підопічного, її пенсія по втраті годувальника в повному обсязі, а також 25% соціальної допомоги за період з лютого 2012 року по грудень 2016 року має зберігатися у ОСОБА_2 ОСОБА_2 знає про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про визнання її недієздатною, проте кошти по сьогоднішній час не повернула. За період з вересня 2012 року по грудень 2016 року пенсія в разі втрати годувальника, померлого внаслідок захворювання на 1-го утриманця, була виплачена в розмірі 131674,33 грн. Вважає себе за своїм психічним станом такою, що не була позбавлена можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тобто, була за своїм психічним станом не недієздатною, а обмежено дієздатною особою, ані опікун - ОСОБА_2, ані психоневрологічний інтернат питання про поновлення цивільної дієздатності нажаль не поставили, а опікун навпаки, навіть умисно подала заяву про визнання її, недієздатною аби приховати власний злочин. На сьогоднішній час вона також подала позовну заяву про визнання незаконними медичних висновків за 2011 рік та 2012 рік щодо її психічного стану, на підставі яких її визнали недієздатною. За весь час, що вона не отримувала свої кошти з вини ОСОБА_2, інфляційні процеси знецінили зазначені кошти, тому вважає, що з ОСОБА_2 на її користь потрібно стягнути інфляційні втрати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовільнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов'язок особистого немайнового характеру припиняється у зв'язку з неможливістю його виконання. Майновий обов'язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Згідно ст. 262 СК України, сестра, брат, мачуха, вітчим мають право на самозахист своїх малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки. Сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 СК України, повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною, та призначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуном над ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(арк.с.7).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року, яке набрало законної чинності з 22 грудня 2016 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року скасовано, а ОСОБА_2 у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною та призначення опікуном відмовлено, з підстав того, що «на даний час психічний стан ОСОБА_4 міг змінитися», та те, що судом першої інстанції при вирішенні питання з приводу призначення опікуна недієздатній особі не враховано відповідно до норм ст. 60 ЦК України, подання органу опіки та піклування(арк.с.8-9). Також рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є між собою сестрами(арк.с.8-9).

Відповідно до інформації наявній в копії довідки КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» № 117 від 17.11.2016 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та проживає в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» на повному державному забезпеченні з 17 липня 2012 року по даний час(арк.с.10).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою із інвалідністю першої групи з дитинства, що підтверджується копією довідки серія Д-70 № 729230(арк.с.11).

Також відповідно до копії висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 206 від 05.12.2017 року, вбачається, що:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляє ознаки «Органічного ураження головного мозку травматично-судинного генезу, із психоорганічним синдромом».

2.Наявний у ОСОБА_4 психічний розлад істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

3.В 2011, 2012, 2014 році у ОСОБА_4, згідно з аналізом наданої на дослідження медичної документації, були наявні ознаки хронічного стійкого психічного розладу.

4.Згідно з аналізом наданої на теперішнє дослідження медичної документації, виявлені психіатрами у ОСОБА_4 психічні розлади, в 2011-2012 роках позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а в 2014 році істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(арк.с.14-29).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 знаходиться на обліку в УПФУ в Томаківському районі Дніпропетровської області, та за період з вересня 2012 року по грудень 2016 року на неї була виплачена пенсія в разі втрати годувальника, померлого внаслідок захворювання на 1-го утриманця, в розмірі 131674,33 грн., що підтверджується копією довідки УПФУ в Томаківському районі Дніпропетровської області №79 від 01.02.2017 року(арк.с.13).

В листі УПФУ в Томаківському районі Дніпропетровської області № 469/03/17 від 27.01.2017 року до ОСОБА_4, зазначено, що «з 22.12.2016 року ОСОБА_2 не є Вашим опікуном. Так як розрахунковий рахунок в установі банку для виплати пенсії відкритий на ОСОБА_2 ми не маємо права продовжувати виплату пенсії на установу банку. З лютого місяця поточного року виплату пенсії буде переведено на Ваше імя»(арк.с.12).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову потрібно відмовити в повному обсязі, оскільки судом встановлено, що судовим рішенням у 2012 році позивача було визнано недієздатною особою, оскільки остання хворіє на психічні розлади, які позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та над нею була встановлена опіка її сестрою, а саме відповідачем по справі, що не оспорюється сторонами, а в частині наявності у позивача хвороби на психічні розлади, ще й підтверджується копією висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 206 від 05.12.2017 року. Судом Апеляційної інстанції 22 грудня 2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, яким позивач визнавалася недієздатною особою та над нею встановлювалася опіка відповідачем, скасовано. Також судом встановлено, що позивач перебуває на обліку, як пенсіонер, та замість неї, її пенсію отримувала її сестра, яка була опікуном з 23 квітня 2012 року по 22 грудня 2016 року відповідно до рішення суду. Позивач та її представник помилково вважають, що відповідач повинен їм повернути ці кошти(пенсію), оскільки суд вважає, що позивач вважає ці кошти безпідставно набутими, що відповідає нормам ст. 1212 ЦК України, оскільки позивач та її представник просять повернути ці кошти. Проте суд не може з цим погодитись, оскільки пенсія позивача, що була виплачена відповідачу за період з вересня 2012 року по 22 грудня 2016 року, коли відповідач ще була опікуном, і ці пенсійні виплати були проведені юридичною особою, а саме УПФУ в Томаківському районі Дніпропетровської області добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку УПФУ, оскільки ці виплати проводилися ще на підставі діючого рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, а також за відсутності недобросовісності з боку набувача, а саме ОСОБА_2, оскільки остання є сестрою ОСОБА_4, та мала відповідно до норм ЦК України та СК України право на встановлення над ОСОБА_4 опіки, так як судом встановлено, що були на те, у 2012 році підстави, оскільки ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства першої групи, яка потребує постійного догляду, та хворіє на психічні розлади, які були наслідком отримання у ДТП яке сталося влітку 1978 року тяжкої черепно-мозкової травми і які усугубилися у 2011-2012 роках, та які істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а в окремі періоди перебігу хвороби позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що не спростовується позивачем та її представником та підтверджується копією висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 206 від 05.12.2017 року, на який й посилається позивач у своєму позові.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що ці пенсійні виплати ОСОБА_4, які отримала замість неї, її сестра та опікун - ОСОБА_2 за період отримання пенсії з вересня 2012 року по 22 грудня 2016 року у розмірі 131674,33 грн., підпадають під дію норм статті 1215 ЦК України, а тобто ці пенсійні кошти, не підлягають поверненню позивачу, як безпідставно набуті відповідачем, а оскільки сума пенсійних виплат у розмірі 131674,33 грн. не підлягають поверненню, то і не підлягають нарахуванню на цю суму компенсаційні виплати(відсотки річні та інфляційні втрати) за користування цією сумою коштів та несвоєчасне повернення, а тобто до цих правовідносин у даному випадку не можливе застосування положень статті 625 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, проте позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову, на підставі ЗУ «Про судовий збір», тому суд приходить до висновку про те, що потрібно компенсувати ці судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Витрати на судовий збір в сумі 704.80 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_7