Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2302/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Казидуб О. Г.

при секретарі Зайцевій О. І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 18001, АДРЕСА_1) звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2,18001, АДРЕСА_1) про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що була придбана під час перебування у шлюбі. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем в період з 08.09.1988 року по 19.09.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме, 24 червня 2003 року, згідно договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, було придбано квартиру під номером 57, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна, 223.

Вважає дану квартиру своєю особистою приватною власністю виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою Приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, позивач зазначає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Також, позивач зазначає, що 27 листопада 1995 року громадянка ОСОБА_7, подарувала ОСОБА_8 (батькові відповідача) квартиру №33, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.. Ватутіна, 237.

Відповідачу належала на підставі приватної власності в результаті приватизації 1/3 частина квартира № 36 , яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.. Ватутіна, 233.

17 березня 2003 року ОСОБА_1 уклав договір міни зі своїм батьком ОСОБА_8 і став власником квартири № 33, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.. Ватутіна, 237.

24 червня 2003 року ОСОБА_9 (мати відповідача), діючи на підставі доручення, продала (відповідно до Договору купівлі-продажу ВАК № 936668), вищезазначену квартиру № 33 за адресою вул. Ватутіна, 237. В цей же час, 24 червня 2003 року, у того ж самого нотаріуса ОСОБА_6 , уклався інший договір купівлі-продажу ВАК № 936669, де ОСОБА_9, діючи в інтересах ОСОБА_1 купила квартиру № 57 за адресою м. Черкаси, вул.. Ватутіна, 223.

При цьому , сума, що виручена в результаті продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 складає 29150 грн..

Цілком достатньо для придбання квартири за адресою АДРЕСА_3 сума в розмірі 28300 грн..

Вважає, що спірна квартира була придбана в результаті продажу іншої квартири, яка належала йому на підставі особистої приватної власності.

Просить суд визнати його особистою приватною власністю квартиру № 57, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул.. Г. Сагайдачного, 223; судові витрати покласти на відповідача.

04 травня 2018 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження.

06 червня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі.

Представники позивача за дорученням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав та зазначив ,що віддав своїм батькам 1/3 квартири №36 по вулиці Ватутіна233 ,а отримав від батьків цілу квартиру АДРЕСА_4. Приватизація квартири відбулася в період шлюбу. Сторони мали від шлюбу доньку,ІНФОРМАЦІЯ_3. Дружина проживала в с. Худяки ,Щорса 29. Разом проживали як сім»я, працював позивач в Росії з 1995 року ,вахтовим методом. Приїздив в село Худяки ,як до сім»ї.

Відповідачка ОСОБА_4 заперечувала проти позову та суду пояснила що вони з позивачем перебула в шлюбі ,в 1989 році народилася дочка,спочатку переїхали жити до його батьків та жили за адресою м. Черкаси ,вул..Ватутіна 233кв.36 .Їй невідомо ,що частку квартири приватизував чоловік ,купили будинок в Худяках (1990 рік). Виписалась вона з квартири з тих підстав ,що в сільській раді сказали,щоб хата в селі у повітрі не висіла необхідно прописатися ,тому вона виписалася з квартири де була зареєстрована(м. Черкаси ,вул.Ватутіна 233кв.36) та зареєструвалася в селі з дитиною. З 05.10.1990 року вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4. Дитина ходила в садочок №233 «Лісова казка» м. Черкаси. Їздили з 1993 року по 2003 рік в Росію на заробітки,купили квартиру АДРЕСА_5 в 2003 році. З позивачем жили однією сімєю. Вона повернулася з Росії,а він продовжував там працювати та повернувся в 2016-2017 році. Літом вони жили в селі Худяки, оскільки хворіла дитина , а в зимові місяці вони жили в батьків в квартирі АДРЕСА_6. В Росії вона працювала нелегально,на ринку ,в магазинах,ресторанах, жила в гуртожитку,заробляла більше чим позивач,позивач працював офіційно,дитина була з свекрухою. Квартиру АДРЕСА_5 вона найшла сама ,щоб купити для сімї та вклала ще половину своїх коштів. Шлюб розірвано 2 роки тому.

Представник відповідачки за дорученням ОСОБА_5 заперечував проти позову з підстав викладених відзиві (арк.спр.29-30) .

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідачку ОСОБА_4 , представника відповідача адвоката ОСОБА_5, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб 08 вересня 1988 року в м. Черкаси, актовай запис №2024.Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому засіданні позивачем та відповідачкою не заперучався той факт що сім»я була до розлучення,тобто до вересня 2017 року.

24 червня 2003 року, згідно договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, було придбано квартиру 57, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна, 223 вартістю 28300,00грн. ОСОБА_9,яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 233кв.36 та діє від імені ОСОБА_1 на підставі доручення .

Також судом встановлено ,що 27 листопада 1995 року громадянка ОСОБА_7, подарувала ОСОБА_8 (батькові відповідача) квартиру №33, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна, 237.

Відповідачу належала на підставі приватної власності в результаті приватизації 1/3 частина квартира № 36 , яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна, 233.

Судом встановлено що на час приватизації квартири №36 по вул. Ватутіна відповідачка разом з своєю неповнолітньою донькою проживала в даній квартирі ,але зареєстрована була з дитиною в с.Худяки. Позивач та відповідачка не заперечували ,що вони проживали спільно ,вели спільне господарство та їздили на заробітки в Росію ,а їхня малолітня донька ОСОБА_10 , коли батьки були на заробітках в Росії , залишаласяз свекрухою ОСОБА_9. В літній період проживали в селі Худяки,а в зимовий період проживали в квартирі за адресою м. Черкаси,вул. Ватутіна 233кв.36 по2003-2004 роки

17 березня 2003 року ОСОБА_1 уклав договір міни зі своїм батьком ОСОБА_8 і став власником квартири № 33, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна, 237.

24 червня 2003 року ОСОБА_9 (мати ОСОБА_9П.), діючи на підставі доручення від сина ОСОБА_1, продала відповідно до Договору купівлі-продажу ВАК № 936668, вищезазначену квартиру № 33 за адресою вул. Ватутіна, 237. В цей же час, 24 червня 2003 року, у того ж самого нотаріуса ОСОБА_6 , уклався інший договір купівлі-продажу ВАК № 936669, де ОСОБА_9, діючи в інтересах ОСОБА_1 купила квартиру № 57 за адресою м. Черкаси, вул. Ватутіна, 223,яку знайшла для придбання ,як сім»ї відповідачка. Суд вважає ,що сторони окремо не проживали,а придбали квартиру в період шлюбу. Крім того позивач зазначив ,що на вихідні дні літом, він завжди приїжджав в село Худяки.

Квартиру за адресою АДРЕСА_7 продали за 29150 грн.,а купили квартиру за адресою АДРЕСА_3 за 28300 грн..

Відповідно до частини першої статі 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі,крім випадків,коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Судом встановлено ,що спірне майно ,а саме квартира № 57 за адресою м. Черкаси, вул. Ватутіна, 223, придбана подружжям до 2004 року ,тобто до набрання чинності СК України,а тому при вирішенні справи суд вважає необхідно застосувавати положення КпШС України,який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.22 КпШС який діяв на час виникнення спірних правовідносин ,майно,нажите подружжям за час шлюбу,є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до до ст..24 КпШС який діяв на час виникнення спірних правовідносин,майно,яке належало кожному х подружжя до одруження,а також отримане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування є власністю кожного з них.

Відповідно до ст.28 КпШС ,в разі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя,їх частки є рівними. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-1662цс15 від 04.11.2015 року.

Суд погоджується ,що 1/3 квартири АДРЕСА_8 В.М. набуте в період шлюбу з подружжя шляхом приватизації,є особистою приватною власністю цього подружжя.

Верховний суд в постанові Пленуму Верховного суду «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7»Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від19.03.2010 року №2 узагальнив судову практику та постановив,що відповідно до положень статей 81,116 Земельного кодексу України,окрема земельна ділянка,одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації,є його особистою приватною власністю,а не спільною сумісною власністю подружжя,оскільки йдеться про не майно,нажите подружжям у шлюбі,а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Посвідчення договору відчуження(купівлі-продажу,дарування та ін.)житла,що знаходиться у власності позивача було набуте ним у процесі приватизації в період шлюбу ,тому обов»язковою є згода другого подружжя та відсутність такої згоди може бути на думку суду визнання договору відчуження недійсним.

Майно,яке набувається у шлюбі належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2ст.8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»,передача квартир(будинків)житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі(будинку(,житловому приміщенні у гуртожитку,в тому числі тимчасово відсутніх,за якими зберігається право на житло,з обов»язковим визначенням уповноваженого власника квартири(будинку),житлового приміщення у гуртожитку. Тому , суд вважає ,що приватизоване майно ,а саме 1/3 квартири належить ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності.

Враховуючи вищевикладене ,суд вважає ,що позовні вимогиОСОБА_1 про визнання квартири №57 ,що знаходиться за адресою м. Черкаси ,вул.Г.Сагайдачного (Ватутіна) 223 особистою приватною власністю не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та, ст.ст.22,24,28 КпШС, Закон України « Про приватизацію державного житлового фонду»,ст.ст. ст. ст.4, 5, 7, 12-13, 89, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання квартири № 57,що знаходиться за адресою м.Черкаси, вул.Г.Сагайдачного (Ватутіна) 223 особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області на протязі 30 днів. Апеляційна скарга безпосередньо подається до апеляційної інстанції,

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення( виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 22 березня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_11