Справа № 369/4928/18
Провадження № 2/369/1411/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Ріпка Л.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.3.2010 року вона була прийнята на посаду юрисконсульта Комунального підприємства «Боярка-Водоканал», 01.02.2013 р. була переведена на посаду провідного юрисконсульта КП «Боярка-Водоканал». За час роботи на підприємстві вона користувалась повагою співробітників, мала авторитет не тільки серед колег, але й інших організацій та установ з якими співпрацював Водоканал. За сумлінну роботу в 2011 році була нагороджена подякою. Однак, з призначенням на посаду директора КП «Боярка-Водоканал» ОСОБА_3, з 18.04.2016 р., ставлення до неї як до фахівця змінилося, відношення керівника стало упередженим та прискіпливим. В результаті їй було винесено три догани: Наказ № 134-к від 04.10.2016 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності (за відсутність положення про тендерний комітет); Наказ № 148-к від 26.10.2016 р. про дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни; Наказ № 149-к від 26.10.2016 р. про дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни та звільнено в звязку з неодноразовим систематичним порушенням трудової дисципліни на підставі п.3, ч.1. ст.40 КЗпП8.11.2016 р. наказом №162-к. Окрім того, їй оголошено ще дві догани Накази № 148-к та № 149 від 26.10.2016 р., за відсутність на робочому місці. Без погодження Профспілкового комітету 18.11.2016 р. її було звільнено. Постановою Апеляційного суду в Київській області від 06.03.2018 р. звільнення й догани визнані незаконними та винесено рішення про поновлення позивача на посаді провідного юрисконсульта з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Через постійний тиск та приниження з боку в.о. директора в неї на робочому місці неодноразово піднімався артеріальний тиск. Даний факт зафіксовано довідкою станції швидкої медичної допомоги, яка приїздила на виклик до Водоканалу 07.10.2016 р. о 15 год. 40хв. Після чергового конфлікту спровокованим в.о. директором 11.10.2016 р., вона змушена була звернутися до чергового лікаря центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (довідка № 6793), де їй встановили діагноз вегето-судинна дистонія. Наступного дня, її було госпіталізовано на стаціонарне лікування до центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, де вона перебувала з 12.10.2016 р. до 20.10.2016 р. в терапевтичному відділенні, з 20.10.2016 р. по 25.10.2016 р. в неврологічному відділенні. Тобто, загалом термін лікування склав 15 днів.

31.10.2016 р. вона змушена була звернусь до дерматолога у Києво-Святошинської районної поліклініки, де їй діагностували рожевий лишай. Як повідомляють медичні довідники Сприяючими причинними факторами рожевого лишаю є занепад сил, різке погіршення імунного статусу. До того й на той час простудних захворювань у неї не було, ніяких ліків крім лікування у лікарні, вона не приймала. Погіршання імунітету сталося як наслідок ВСД та нервового розладу, які були викликані нервовою ситуацією на роботі. Інших причин не спостерігалось. Після перенесеного рожевого лишаю, в неї залишилося несприйняття організмом штучних тканин, що змусила її повністю змінити спосіб життя та докладати багато зусиль для органіці життя. За час оскарження в судовому порядку протизаконних наказів про звільнення її емоційний стан за кілька місяців до звільнення та після звільнення був надзвичайно напруженим, перебувала у пригніченому стані, була нервово збуджена, переслідували нічні кошмари та безсоння. Щоб запобігти повторної ВСД змушена була постійно вживати ліки. Нервовий стан, відсутність роботи та брак коштів для проживання, призвів до приступу алергічної реакції 17.10.2017 р., у вигляді висипу на тілі та набряку дихальних шляхів, під час якого вона майже задихалася. Вона змушена була викликати невідкладну медичну допомогу та отримати ліки. Через брак коштів вона не могла звернутися до Центру алергології, оскільки алергічні проби та подальше лікування є платним.

Відшкодування моральної шкоди через незаконне позбавлення можливості позивача працювати в КП «Боярка-Водоканал» та фінансові втрати через незаконний запис у трудовій книжці при майбутньому працевлаштуванні розрахувала у розмірі 1 753 895,0 грн. Зважаючи на скрутне фінансове становище КП «Боярка-Водоканал», зменшує позовні вимоги щодо компенсації нанесеної моральної шкоди та вважає, що моральна шкода в розмірі 1 000 000,0 грн. зможе приблизно компенсувати позивачу душевні та фізичні страждання.

Тому просила суд стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на її користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.05.2018 року позовну заяв залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

15.06.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 08.05.2018 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.08.2018 року призначено у справі судову психологічну експертизу, провадження зупинено та направлено матеріали цивільної справи до експертної установи для проведення експертизи.

29.10.2018 з ТОВ «Судова незалежна експертиза» матеріали цивільної справи повернулись до суду без виконання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2019.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що 12 березня 2010 року наказом № 27-к КП «Боярка-Водоканал» ОСОБА_1 з 15 березня 2010 року була прийнята на роботу юрисконсультом, а наказом № 14-к від 30 січня 2013 року переведена на посаду провідного юрисконсульта відділу збуту.

18 листопада 2016 року наказом від № 162-к в.о. директора КП «Боярка-Водоканал» з посиланням на те, що профспілковий комітет не надав обґрунтованої відмови щодо звільнення позивача, ОСОБА_1, на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, була звільнена з займаної посади.

Передувало звільненню направлення 27 жовтня 2016 року в.о. директором КП «Боярка-Водоканал» виборчому органу первинної профспілкової організації КП «Боярка-Водоканал» подання про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Мотивоване подання було тим, що ОСОБА_1 без поважних причин систематично не виконуються обовязки покладені на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку з урахуванням того, що до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, а саме: 4 і 5 жовтня 2016 року вона порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, а саме була відсутня на роботі без поважних причин. Розпорядження про надання пояснення про відсутність не виконане. За вказані проступки оголошені догани. Крім того, 11 жовтня 2016 вона перебувала в робочий час в Боярській міській раді. З мережі Фейсбук встановлено, що біля Боярської міської ради з 13:30 до 15:00 години нібито працівниками КП «Боярка-Водоканал» оголошена акція. З присутніх на акції була тільки ОСОБА_1 про що було знято відео з інтервю, яке розповсюджене в Інтернеті. Письмові пояснення надати відмовилася і о 16 годині знову покинула робоче місце. Крім того, вказано, що до позивача раніше застосовувалися дисциплінарні стягнення 4 жовтня, а також двічі 26 жовтня 2016 року.

Згідно з відповіддю на подання від 31 жовтня 2016 року № 9, профспілковий комітет 27 жовтня 2016 року розглянув вказане подання, однак згоди на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 3 частини 1 статті 40 КЗпП України не дав. Обґрунтоване дане рішення було тим, що винесені за відсутність на робочому місці без узгодження з керівництвом догани не є підставою для звільнення позивача за систематичне невиконання службових обовязків.

Позивач за відсутність на роботі без поважних причин 4 і 5 жовтня 2016 року, що керівництвом підприємства було розцінено систематичним не виконанням обовязків покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, була покарана наказами № 148-к і 149-к в один день 26 жовтня 2016 року, профспілковий комітет обґрунтовано не надав згоди на звільнення, а керівник підприємства має право звільнити позивача без згоди профспілкового комітету лише у разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, на думку колегії суддів, позов являється вмотивованим, а висновки, викладені в рішенні районного суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Постановою Апеляційного суду в Київській області від 06.03.2018 р. звільнення ОСОБА_1 й оголошені догани визнані незаконними та винесено рішення про поновлення позивача на посаді провідного юрисконсульта з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Так, при розгляді справи позивачем в обґрунтування отриманих моральних страждань пояснила суду, що через постійний тиск та приниження з боку відповідача в неї на робочому місці неодноразово піднімався артеріальний тиск. Даний факт зафіксовано довідкою станції швидкої медичної допомоги, яка приїздила на виклик до Водоканалу 07.10.2016 р. о 15 год. 40хв.

11.10.2016 р. ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою до чергового лікаря центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, де їй встановили діагноз вегето-судинна дистонія, що підтверджується довідкою №6793 (а.с. 47).

З 12.10.2016 25.10.2016 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в центральній районній лікарні Києво-Святошинського району, де вона перебувала з 12.10.2016 р. до 20.10.2016 р. в терапевтичному відділенні, з 20.10.2016 р. по 25.10.2016 р. в неврологічному відділенні.

31.10.2016 р. ОСОБА_1 змушена була звернусь до дерматолога у Києво-Святошинської районної поліклініки, де їй діагностували рожевий лишай.

Додатково суду повідомила, що зниження імунітету сталося, як наслідок ВСД та нервового розладу, які були викликані нервовою ситуацією на роботі. Інших причин не спостерігалось. Після перенесеного рожевого лишаю, в неї залишилося несприйняття організмом штучних тканин, що змусила її повністю змінити спосіб життя та докладати багато зусиль для органіці життя. За час оскарження в судовому порядку протизаконних наказів про звільнення її емоційний стан за кілька місяців до звільнення та після звільнення був надзвичайно напруженим, перебувала у пригніченому стані, була нервово збуджена. Щоб запобігти повторної ВСД змушена була постійно вживати ліки. Нервовий стан, відсутність роботи та брак коштів для проживання, призвів до приступу алергічної реакції 17.10.2017 р., у вигляді висипу на тілі та набряку дихальних шляхів. Вона змушена була викликати невідкладну медичну допомогу та отримати ліки. Через брак коштів вона не могла звернутися до Центру алергології, оскільки алергічні проби та подальше лікування є платним.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вказане, глибину перенесених моральних страждань та їх тривалість, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація заподіяної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди, на думку суду, є необхідною і достатньою компенсацію для сатисфакції моральних страждань позивачки внаслідок її незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 23 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 247, 265, 272, 282, 284, 354 ЦПК України суд -,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 грн 80 коп (сімсот чотири грн. вісімдесят коп) грн.

У решті позову відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач - Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал», адреса: м.Боярка, вул.Білогородська, буд. 19-б, .

Повний текст рішення суду виготовлено 31.01.2019 року.

Суддя: Дубас Т.В.