ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2669/19

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1426/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (суддя Карапута Л.В.), ухвалене об 11 год. 40 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 09 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 85 496 грн. Позов мотивовано тим, що 18 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики №13161 в електронній формі, на виконання умов якого товариством на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики у розмірі 2000 грн строком на 15 днів. За доводами ТОВ «Веллфін», відповідач отримані грошові кошти у встановлені строки не повернув, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 28 лютого 2019 року становить 85 496 грн, з яких: 2000 грн основний борг, 83 496 грн заборгованості за відсотками.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено особу боржника, наявність договірних зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед позивачем та отримання ним грошових коштів у позику. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню та до спірних правовідносин судом першої інстанції застосовано строки позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «Веллфін» просить зазначене рішення суду скасувати і постановити нове про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що договір позики укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://creditup.com.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору реєстрації заявником в особистому кабінеті на сайті товариства, заповнення всіх полів заявки, зокрема зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки відповідача, підписання ОСОБА_1 договору електронним підписом. ТОВ «Веллфін» посилається, що відповідачем було сплачено 10 грн 03 квітня 2016 року і 10 грн 04 квітня 2016 року, що, за доводами позивача, свідчить про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити ТОВ «Веллфін» у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін і стягнути з ТОВ «Веллфін» на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн. Відповідач вказує, що договором визначено строк кредитування до 04.03.2016 року, а з позовом товариство звернулося 6 березня 2019 року, тобто з порушенням трьохрічного строку позовної давності. За доводами ОСОБА_1 , до апеляційної скарги позивач долучив копії документів (банківські виписки та розрахунок заборгованості), які до суду першої інстанції не надавались, а тому вказані документи не повинні прийматись апеляційним судом як докази. Також відповідач посилається, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між ним і відповідачем, не надано належних доказів того, що саме з ним було застосовано будь-яким способом ідентифікатор, зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Немає жодного платіжного документа, який би підтверджував перерахування коштів саме на рахунок відповідача, не надано доказів приналежності кредитної картки/рахунку № НОМЕР_1 відповідачу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення між ТОВ «Веллфін» і ОСОБА_1 договору позики позивачем надано копію електронної заяви ОСОБА_1 з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua (а.с.16-21), а також копію договору позики №13161 від 18 лютого 2016 року (а.с.22-26), сторонами якого визначено ТОВ «Веллфін» (позикодавець) і ОСОБА_1 (позичальник).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вказаного договору позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. Строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно п.4.1, 4.2, 5.1, 6.3 Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).

Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

-надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

-заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

-вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крмі випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вказаних вимог закону ТОВ «Веллфін» не надано належних доказів на підтвердження укладення між товариством і ОСОБА_1 договору позики та отримання останнім коштів у позику.

Згідно витягу з кримінального провадження ОСОБА_1 11 грудня 2016 року звертався до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області із заявою про проведення перевірки за фактом отримання на його ім`я невстановленою особою кредиту у ТОВ «Веллфін» (а.с.93). Відомості про те, на якій стадії перебуває досудове розслідування за вказаною заявою, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до наданої позивачем копії електронної заявки на отримання позики позичальником зазначено номер банківської картки, на яку повинні були перераховуватися отримані в позику кошти - НОМЕР_1 . На запит суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про відсутність у ОСОБА_1 картки із вказаним номером (а.с.133).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2019 року витребувано у ТОВ «Веллфін» повний номер картки НОМЕР_1 , на яку перераховувались кошти ОСОБА_1 в розмірі 2000 грн. Однак, витребуваний доказ позивачем надано не було.

Крім того, у заявці зазначено адресу реєстрації позичальника АДРЕСА_1 , а у договорі позики АДРЕСА_2 .

Також згідно інформації Чернігівського відділу поліції Головного управління національної поліції Сидоренко О. ОСОБА_2 . перетинав державний кордон, зокрема 31 січня 2016 року (виїзд Нові ОСОБА_3 ), 10 березня 2016 року (в`їзд Нові ОСОБА_3 ) (а.с.94), що підтверджує відсутність відповідача на час укладення договору на території України. Доказів зняття суми позики за межами України суду не надано.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 в період укладення договору позики перебував за межами України і не є тією особою, яка уклала договір позики №13161 від 18 лютого 2016 року і отримала кошти у позику у ТОВ «ВеллфінC4F9J2KN» згідно вказаного договору, враховуючи також те, що відповідач не має карткового рахунку, на який перераховувалися кошти у розмірі 2000 грн. Відповідно є вірним висновок суду, що позивачем не доведено особу боржника, наявність договірних зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед позивачем та отримання ним грошових коштів у позику.

Висновок суду першої інстанції про те, що нарахування відсотків після закінчення строку дії договору не грунтуються на вимогах закону, не узгоджується з підставами відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Веллфін, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача за недоведеністю, тому вказані мотиви відмови в задоволенні позовних вимог позивача слід виключити з мотивувальної частини судового рішення суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. ( ст.257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою відмови у задоволенні позову за його обґрунтованості, необґрунтованість вимог є підставою для відмови у позові саме з цих підстав.

В порушення наведених норм процесуального права суд першої інстанції відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті і застосовує строки позовної давності, що є взаємовиключними підставами. Тому доводи апеляційної скарги позивача в частині безпідставності застосування строків позовної давності заслуговують на увагу, а з мотивувальної частини судового рішення, що переглядається, слід також виключити мотиви відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ «Веллфін» підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 вересня 2019 року зміні в частині висновків суду першої інстанції про відстави відмови в задоволенні позовних вимог за строками давності та про нарахування відсотків після закінчення строку дії договору , виключивши ці мотиви з мотивувальної частини судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Веллфін» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 доручає, а адвокат Кудрявцева О.О. бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в Чернігівському апеляційному суді в цивільній справі №750/2669/19 за позовом ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.225-226).

Згідно калькуляції гонорару адвоката за вказаним договором гонорар становить 3000 грн, з яких 1500 грн за підготовку відзиву на апеляційну скаргу і 1500 грн за участь в апеляційному розгляді справи (а.с.227).

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплачено адвокату 3000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №15 (а.с.229).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, апеляційний суд враховує вимоги частини четвертої статті 137 ЦПК України, бере до уваги, що витрати на послуги адвоката загальною сумою 3000 грн не відповідають обсягу виконаних адвокатом у апеляційному суді робіт, оскільки розгляд справи проводився судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Також колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вартість правової допомоги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу є завищеною. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача і стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 п.4 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 вересня 2019 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду про застосування строків позовної давності та про нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, як підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (місцезнаходження: 03061, м.Київ, вул.Героїв Севастополя, 48, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 500 (п`ятсот) грн в рахунок часткового відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: