241/1377/18
2/241/80/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Повний текст)

12.03.2019 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочко Д.О.,

при секретарі Цукановій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представниці відповідача ОСОБА_2,

третіх осіб: ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Соколової ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, за наступних підстав.

17.10.2017 ОСОБА_6 сільською радою прийнято рішення №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.» (далі Рішення). Підпунктом 1.1. пункту 1 вказаного Рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :02:000:0301 розміром 0,1100 га, розташованої у селі Агробаза, вул. Зелена, 18/1 ОСОБА_7. Відповідно до п.п 2.1. п. 2 Рішення зазначену земельну ділянку передано у власність ОСОБА_7. На підставі вищевказаного Рішення 24.10.2017 державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37769792 від 26.10.2017 та зареєстровано право власності на земельну ділянку Донецька обл., Мангушський р., с. Агробаза, вулиця Зелена, земельна ділянка 18/1 за ОСОБА_7.

Також, позивач зазначає, що про існування вказаного рішення стало відомо лише у травні 2018 року, коли вона отримала відповідь на інформаційний запит.

Отже, позивач вважає, що вказане рішення було винесено з порушенням вимог земельного законодавства оскільки під час виділення і передачі земельної ділянки у власність, дана земельна ділянка знаходиться біля храму та парку і відноситься до паркової зони. Вона неодноразово звертались до сільського голови, до сільської ради з проханням не виділяти земельну ділянку біля храму с. Агробаза та залишити вказану земельну ділянку для паркової зони, проте її звернення були проігноровані.

З огляду на що, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради від 17.10.2017 №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.» та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку 18/1 у с. Агробаза по вулиці Зеленій з кадастровим номером :02:000:0301 загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 239.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_11 підтримала позовні вимоги з підстав вказаних у позові, додатково зазначила, що спірна земельна ділянка належить громаді та розташована в центрі с. Агробаза біля храму, на ній завжди були зелені насадження з діючими водними комунікаціями загального користування, а тому ця земельна ділянка не могла бути передана у власність.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради - ОСОБА_2В, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила у його задоволенні відмовити, надавши також до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що 24 листопада 2016 року до сільської ради надійшло клопотання від ОСОБА_7 про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,11 га, що розташована в с. Агробаза, вул. Зелена, 18/1. Відповідно до п.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або падає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до Генерального плану ОСОБА_6 сільської ради, земельна ділянка, розташована в с. Агробаза, вул. Зелена, 18/1 відноситься до земель житлової та громадської забудови. З огляду на що, рішенням сесії сільської ради від 28.11.2016 за №VІІ/22-305 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Агробаза, вул. Зелена, 18/1, у власність ОСОБА_7

Відповідно до бланку поіменного голосування за рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7» із присутніх 11 депутатів голосували 10-«за», проти - «0», утримались «1». Рішення прийнято. ОСОБА_11 на цій сесії була відсутня.

На сесії сільської ради 17.10.2017 було прийнято рішення №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_7В.». Депутат ОСОБА_11 була присутня на цій сесії. Відповідно до бланку поіменного голосування до рішення «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_7В.» із присутніх 12 депутатів 10 проголосувало - «за», 1 - «проти»(ОСОБА_11О.), 1 не голосував (конфлікт інтересів ОСОБА_12). З цього вбачається, що ОСОБА_11 про це рішення дізналася не в травні 2018 року, а 17.10.2017 року і отже пропустила строк для звернення до суду. До того ж, особисті немайнові права ОСОБА_1, та третіх осіб, зазначених в позові, не порушені.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням, про причини неявки суд не повідомила.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснили, що спірна земельна ділянка знаходиться біля храму у с. Агробаза і відноситься паркової зони, а тому не могла видаватися у приватну власність.

Інші треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що є в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

17.10.2017, рішенням ОСОБА_6 сільської ради №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.» останній було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд кадастровий номер :02:000:0301 розміром 0,1100 га, розташовану у селі Агробаза, вул. Зелена, 18/1 (а.с.14).

На підставі зазначеного рішення 24.10.2017 державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37769792 від 26.10.2017 та зареєстровано право власності на земельну ділянку Донецька обл., Мангушський р., с. Агробаза, вулиця Зелена, земельна ділянка 18/1 за ОСОБА_7, кадастровий номер :02:000:0301 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15-16).

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі рекреаційного призначення та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

У відповідності зі статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ст. 140 Конституції України, ст.ст.6,10 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальна громада, як первинний субєкт самоврядування здійснює функції самоврядування через представницький орган, - раду відповідного рівня, до компетенції якої, за приписами ст. 26 цього Закону, віднесено вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин.

Із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що п. 2 рішення ОСОБА_6 сільської ради від 17.10.2017 року №VІІ/34-504 земельна ділянка, яка передавалась безоплатно у приватну власність за основним цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку із земель житлової та громадської забудови, тобто віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови.

На час звернення до суду, спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_7

Статтею 19 Земельного Кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики та іншого призначення.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_6 сільською радою, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 Земельного кодексу України).

Тобто, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельної ділянки, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Статтею 51 Земельного кодексу України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів. Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ч. 1 ст. 52 Земельного кодексу України).

Частиною 2 ст. 52 Земельного кодексу України визначено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Згідно із п. а ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, парки, сквери, бульвари.

Також в судовому засіданні встановлено, що згідно викопіювання з плану (а.с.116) вбачається, що земельна ділянка, розташована по вул. Зеленій, 18/1 в с.Агробаза, загальною площею 0,11 га, яка обліковується за ОСОБА_7, знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто є землею загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено, про що також не заперечував представник ОСОБА_6 сільської ради.

Крім того, суд не приймає до уваги висновок до проекту № 39 від 17.03.2017 відділу містобудівництва, архітектури та з питань житлово-комунального господарства Мангушської райдержадміністрації (а.с.118) відповідно до якого погоджено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) та довідку відділу у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №230 від 03.04.17 (а.с.117), в якій зазначено цільове призначення земельної ділянки, як землі житлової та громадської забудови, оскільки вони суперечать викопіюванню з плану, відповідно до якого спірна земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), про що також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування, а тому не підлягає відведенню у приватну власність під житлову забудову, згідно ст. ст.38,39,44,51,52,83 Земельного кодексу України.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що приймаючи рішення від 17.10.2017 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме пунктом 2 цього рішення ОСОБА_6 сільська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки рекреаційного призначення на призначення земельної ділянки для приватної житлової забудови, однак у тексті рішення не зазначено жодних обґрунтувань можливості, законності чи доцільності такої передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Згідно п.34 ч.1 ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

В пункті «а» ч.1 ст.12 ЗУ України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Виходячи з наведених вище вимог закону та встановлених по справі обставин, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що рішення ОСОБА_6 сільської ради від 17.10.2017 №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.» кадастровий номер :02:000:0301, площею 0,1100 га, розташованої у селі Агробаза, вул. Зелена, 18/1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відбулося з порушенням чинного земельного законодавства.

Розглядаючи доводи представника відповідача щодо позовної давності, суд зазначає, що за змістом статті 256, частини першої статті 261, частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується та обчислюється щодо сторони у спорі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що спірне рішення прийнято 17.10.2017, а з позовом позивач звернувся 27.07.2018, тому позивачем не пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення суд стягує з ОСОБА_6 сільської ради Мангушського району Донецької області та ОСОБА_7 солідарно на користь Соколової ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 7, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Соколової ОСОБА_5 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), до ОСОБА_6 сільської ради Мангушського району Донецької області (розташованої за адресою: с. Бердянське Мангушського району Донецької області вул. Київська буд. 55, ), ОСОБА_7 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), треті особи: ОСОБА_8 (проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_4 (проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_9(проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_4), ОСОБА_10 (проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_5) про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради від 17.10.2017 року №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7В.»

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на

земельну ділянку 18/1 у с. Агробаза по вулиці Зеленій з кадастровим номером

:02:000:0301 загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування

житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний

номер об'єкта нерухомого майна 239.

Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради Мангушського району Донецької області та ОСОБА_7 солідарно на користь Соколової ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області, може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О. Демочко