Провадження №2/523/326/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 таким що втратили право користування жилим приміщенням в кв АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона та відповідачка є співвласниками зазначеної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Разом із тим, відповідачка та її неповнолітній син з липня 2014р., в квартирі не проживають, оскільки мешкають у Сполучених Штатах Америки. Реєстрація відповідачки та її сина в зазначеній квартирі змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Таким чином, із посиланням на вимоги ст. 405 ЦК України та вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить вимоги позову задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 47).

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про місце та час його проведення повідомлялася належним чином (а.с. 44), причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що квартира АДРЕСА_1 з 2006 року є спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 33,36). ОСОБА_1 , має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі з 1975 року ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі з 1995 року. Крім того встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі з 23.06.2010 року (а.с. 7).

В липні 2014 року ОСОБА_2 , із сином ОСОБА_4 добровільно залишила зареєстроване місце проживання та фактично мешкає у Сполучених Штатах Америки (а.с. 14,15). Речі відповідачки та її сина в квартирі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, предбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так встановлено, що ОСОБА_2 , є співвласницею кв АДРЕСА_1 (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи із аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що зняття з реєстраційного обліку власника будинку (квартири) без припинення його права власності на цей будинок (квартиру) чинним законодавством не передбачено. Зобов`язання власника здійснити реєстрацію місця тимчасового проживання за іншою адресою (відмінною за адресу знаходження власності), на підставі рішення суду, чинним законодавством не передбачена.

В частині вимог ОСОБА_1 , щодо визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_5 , суд вважає, що вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом із тим, статтею 3 СК України визначено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України - дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Виходячи із аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що не залежно від того з ким із батьків дитина проживає вона є членом сім`ї як батька так і матері, та не залежно від того, чи проживає вона (дитина) за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, навіть якщо вона тривалий час не проживає, в даному випадку із матір`ю, за місцем реєстрації.

Посилання позивачки на те, що вона несе додаткові витрати за ОСОБА_2 та її сина з оплати житлово-комунальних послуг, суд до уваги не приймає, оскільки частиною четвертою ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує, отже позивачка після чергової сплати витрат на житлово-комунальні послуги (або за певний період в межах строку позовної давності) не позбавлена права на пред`явлення позову до співвласника про стягнення половини коштів витрачених на утримання майна, що перебуває в спільній частковій власності, або встановити порядок користування майном із відкриттям окремих особових рахунків по оплаті комунальних послуг.

З іншими вимогами або з інших підстав, позивачка до суду не зверталася.

На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 (яка зареєстрована: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (яка зареєстрована: АДРЕСА_2 ) та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Одеса, пр. Добровольського, 106) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.03.2019 року.

Суддя: