РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2059/18

14 березня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Нагорняк Г.М.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: Лацко Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа Служба в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа Служба в справах дітей Надвірнянської РДА.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який вона отримала у власність в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області від 13.08.2018 року № 2743 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_5 - онука, ОСОБА_6 - онука, ОСОБА_7 - онука.

Причиною реєстрації в її житлі ОСОБА_3 та її дітей став той факт, що відповідач ОСОБА_3 була одружена з її сином ОСОБА_8, у яких в шлюбі народилося троє дітей: дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3. Після народження внучки були зареєстровані у її будинку.

12.05.2017 року шлюб між її сином ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу невістка з дітьми виїхали у невідомому напрямку і на сьогодні точне місце їх проживання їй невідоме, так як жодного зв'язку із ними не підтримує. З того часу і по теперішній час відповідачка у спірному житловому будинку не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 разом із своїми дітьми не проживають у її будинку. Також у її будинку відсутні їх особисті речі та засоби першої необхідності. Крім того, відповідач не оплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3, та її неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1, у зв'язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації. Крім того, відповідачі не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1. В подальшому в судове засідання не з'явилась, подала суду заяві, в якій просить розглядати справу в її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні пояснила, що на виконання ухвали Надвірнянського районного суду від 15.11.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 11.12.2018 року розглянуто питання про визнання ОСОБА_3, та її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 особами, що втратили право на користування житлом, за адресою: АДРЕСА_1. На засіданні комісії ОСОБА_1, власник домоволодіння повідомила, що ОСОБА_3 була одружена з її сином, ОСОБА_8, у яких в шлюбі народилося троє дітей. У 2017 році щлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано. Одразу, після розірвання шлюбу невістка, яка зареєстрована у її будинку, виїхала у невідомому напрямку, місце знаходження ОСОБА_3 та її малолітніх дітей не відоме. Також ОСОБА_1 заначила, що вона, як власник будинку, не може в повній мірі здійснювати своє право власності над належним їй майном, зокрема не може оформити субсидію на комунальні послуги, так як в будинку зареєстровані ОСОБА_3 та її малолітні діти, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7, тому вона змушена звернутися до суду, для врегулювання даного питання.

Мати дітей, ОСОБА_3 на засідання Комісії не з'явилась, але в телефонному режимі працівникам служби повідомила, що вона на даний час працює та проживає разом зі своїми малолітніми дітьми в Київській області, де орендує будинок. Крім того, ОСОБА_3 повідомила, що їй нічого не відомо, стосовно розгляду справи в суді про визнання її та дітей особами, що втратили право на користування житлом, хоча ОСОБА_1 та батькові дітей, ОСОБА_8 було відомо, де вони на даний час проживають. Діти, в телефонному режимі систематично спілкувалися з батьком та бабусею, в зв'язку з чим, ствердження про те, що вони не мають ніяких контактів для спілкування, безпідставне. На даний час вона не має можливості зареєструвати дітей за іншою адресою.

Крім того, зі слів бабусі, ОСОБА_1 стало відомо, що її син, ОСОБА_8, який є батьком малолітніх дітей, має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі наведеного, діючи в інтересах малолітніх дітей, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Надвірнянської районної державної адміністрації дійшов до висновку не надавати згоду на зняття з реєстрації малолітніх дітей -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також рекомендувати ОСОБА_8 зареєструвати малолітніх дітей за своїм місцем реєстрації. Тому просить в задоволенні позову відмовити.

В подальшому представник служби у справах дітей в судове засідання не з'явилась, від представника служби поступила заява, в якій просить справу слухати у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє як законний представник неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Дане домоволодіння нею отримано у власність в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори на підставі заповіту, посвідченого Гладишем В.М., секретарем виконавчого комітету Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, та зареєстровано в реєстрі за № Д-1499 (а.с. 5-6).

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої ОСОБА_1 Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області від 13.08.2018 року № 2743, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_5 - онука, ОСОБА_6 - онука, ОСОБА_7 - онука (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_3 була одружена з сином позивача, ОСОБА_8, у яких в шлюбі народилося троє дітей: дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10-12). Після народження діти були зареєстровані в будинку позивача.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2017 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 8).

Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування Надвірнянської РДА від 19.02.2018 р. № 04-32/24 щодо ненадання згоди на зняття малолітніх дітей відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітні ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, у спірному домоволодінні не проживають. Залишення малолітніх дітей зареєстрованими в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Як вбачається з копії акту обстеження житлово-побутових умов від 22.11.2018 р., працівниками Служби у справах дітей Надвірнянської РДА спільно з представниками Пнівської сільської ради 03.12.2018 р. було проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. На час проведення обстеження встановлено, що в житловому будинку малолітніх дітей, а також їх особистих речей не має. Зі слів батька дітей, ОСОБА_8 вбачається, що діти разом з мамою, ОСОБА_3 за вказано адресою не проживають, так як вибули на проживання в Київську область (а.с. 69).

Вказані обставини також ствердила допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_13., яка вказали, що ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1, не проживають з 2017 року, їх місце перебування невідоме. Показання свідка логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її малолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку в АДРЕСА_1, так як з 2017 року не проживають у спірному домоволодінні, не проводять оплату житлово-комунальних послуг. Також у домоволодінні відсутні їх особисті речі та засоби першої необхідності, Крім того, власник квартири - позивач по справі не бажає, щоб відповідачі були зареєстровані у даному домоволодінні.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником зазначеного домоволодіння і на даний час не бажає, щоб відповідач та її малолітні діти були зареєстрованими в ньому, то вона відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Оскільки позивач є власниками домоволодіння, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вище наведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З врахуванням вище наведеного, а також що малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2017 року не проживають в домоволодінні в АДРЕСА_1, місце перебування їх та їх матері невідоме, а факт реєстрації відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі створює перешкоду у здійсненні нею права власності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житлом, підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 319, 346, 391, ч. 2 405 ЦК України, Конвенції ООН Про права дитини, ст. 160 СК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа Служба в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації - задовільнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлений 19.03.2019 року.