Провадження № 6/761/440/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Григоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

11 березня 2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва звернулась Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 57765171 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2014 року по справі 752/3302/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 91000 грн., 10 % річних в розмірі 7379, 73 грн., пеню в розмірі 193939,20 грн., проценти за користування коштами в сумі 4938, 92 грн., а всього 297257, 85 грн.

23.11.2018 року Приватним виконавцем було розпочате виконавче провадження № 57765171 з примусового виконання вказаного виконавчого листа та направлено копію постанови сторонам.

З метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу приватним виконавцем, постановою від 23.11.2018 року накладено арешт на майно та кошти боржника, про що внесені дані до відповідних реєстрів.

23.11.2018 року приватним виконавцем направлено вимогу до Державної міграційної служби в м. Києві стосовно надання інформації про видачу громадянину України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорту громадянина Ураїни для виїзду за кордон.

Згідно відповіді ГУ ДМС України в м. Києві, громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 20.03.2014 року був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1.

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-6052/0/15-18-Вих від 14.02.2019 року на вимогу приватного виконавця, з моменту відкриття провадження 23.11.2018 року відомості про перетин державного кордону боржником в базі даних відсутні.

06.02.2019 року приватним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, відповідно до якого останній мав з'явитись до офісу приватного виконавця 14.02.2019 року об 11.30 год. з метою надання пояснень по факту невиконання рішення суду, повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надання достовірної інформації про майно (кошти), що перебувають у власності боржника, однак останній за викликом не з'явився. 14.02.2019 року на адресу боржника було направлено повторний виклик на 19.02.2019 року.

Посилаючись на викладене, враховуючи, що з моменту відкриття виконавчого провадження та звернення нею з запитом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України минуло лише три місяці, враховуючи, що боржник не виконує рішення суду в добровільному порядку, що свідчить про ухилення останнього від виконання зобов'язань, приватний виконавець просила суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до повного виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2014 року по справі 761/3302/14-ц.

В судове засідання приватний виконавець не з'явилась, про час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином.

Інші учасники судового розгляду про дату, час і місце розгляду справи не повідомлялись.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов'язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов'язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов'язань.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни знаходиться виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 09.09.2014 року по справі 752/3302/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 91000 грн., 10 % річних в розмірі 7379, 73 грн., пеню в розмірі 193939,20 грн., проценти за користування коштами в сумі 4938, 92 грн., а всього 297257, 85 грн.

23 листопада 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, копію постанови направлено учасникам виконавчого провадження, зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також сплатити борг у розмірі за рішенням суду.

23 листопада 2018 року приватним виконавцем винесені постанови про арешт коштів та майна боржника та стягнення виконавчого збору, копії постанов направлено учасникам виконавчого провадження.

10 січня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Того ж дня, приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

06.02.2019 року приватним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, відповідно до якого останній мав з'явитись до офісу приватного виконавця 14.02.2019 року об 11.30 год. з метою надання пояснень по факту невиконання рішення суду, повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання, надання достовірної інформації про майно (кошти), що перебувають у власності боржника, однак останній за викликом не з'явився. 14.02.2019 року на адресу боржника було направлено повторний виклик на 19.02.2019 року, однак останній за викликом не з'явився.

Крім того, з відповідей ДФС України від 03 січня 2019 року вбачається, що боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, інформації щодо нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь боржника податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

З відповідей Держгеокадастру вбачається, що згідно із земельно-обліковими документами у державному земельному кадастрі станом на 01.01.2013 року на території Чернівецької, Дніпропетровської Черкаської, Миколаївської, Херсонської, Львівської, Одеської, Житомирської, Івано-Франківської, Київської областей та в м. Києві, за боржником, земельні ділянки не зареєстровані.

З відповіді ДФС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб щодо ОСОБА_2, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 04.12.2018 року, станом на 04.12.2018 року в ГУ Держпродспоживслужби м. Києва, згідно інформаційно-пошукової системи за гр. ОСОБА_2 не має зареєстрованих тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки та інших механізмів.

Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді ГУ Держпраці у Київській області від 04.12.2018 року, запитувана інформація щодо зареєстрованого за ОСОБА_2 будь-якого майна за даними у запиті не обліковується.

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.12.2018 року, станом на 30.09.2018 року ОСОБА_2 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше) акцій приватних акціонерних товариств та (5 відсотків більше) публічних акціонерних товариств, відсутній.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи не вбачається, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не вжито заходів щодо з'ясування адреси боржника, не здійснено заходи щодо виходу приватного виконавця за місцем проживання боржника. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів отримання боржником викликів до приватного виконавція, постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту.

За таких обставин, приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, не надано приватним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов'язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Зурахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця у зв'язку із його передчасністю.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 440 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали складено 19.03.2019 року.