Справа № 214/2610/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

20 листопада 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Гриня Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Печарник З.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд постановити рішення про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 , відносно сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, просить суд стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів з відповідача на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 90 614, 52 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Від спільного життя у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження дитини відповідач одразу покинув позивача та поїхав у невідомому напрямку. Інколи відповідач телефонує позивачу, а саме два рази на рік, однак своїх батьківських обов`язків по вихованню сина він не виконує. Відповідач жодного разу не бачив дитину з моменту як його покинув, з сином не спілкується, його здоров`ям, розвитком та вихованням не цікавиться. Таким чином, відповідач покинув свого новонародженого сина на виховання матері.

Актом, складеним за слів сусідів, підтверджується факт того, що за адресою: АДРЕСА_1 , сусіди жодного разу не бачили батька малолітнього - ОСОБА_5 , а також підтвердили факт того, що вихованням дитини повністю займається мати ОСОБА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2014 року, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_5 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2014 року і до досягненням дитиною повноліття. Однак, відповідач після звільнення з офіційного місця роботи жодного разу не виконав свої зобов`язання зі сплати аліментів.

В лютому 2018 року позивач вже зверталася до Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області, стосовно виконання вищезазначеного рішення суду. У листі № Ш-342-0231 від 15.02.2018 року, зазначено, що на примусовому виконанні у Центральному відділі ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, перебувало виконавче провадження стосовно виконання рішення суду від 01.07.2014 року. Однак, відповідач був звільнений з місця роботи та направлений до Ізюмсько-Борівського ОМВК Харківської області (адреса: м. Ізюм, вул. Старопочтова, 37), що територіально відноситься до Міжрайонного відділу ДВС по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області, та 03.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження до вищезазначеного відділу ДВС. Станом на 15.02.2018 року, матеріали виконавчого провадження перебувають у вказаному відділі ДВС, проте відповідач все одно ігнорує свій обов`язок по сплаті аліментів.

У зв`язку з чим станом на 01.10.2019 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 26 964,47 грн., та на яку представником позивача була нарахована пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів у розмірі 90 614,52 грн.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради від 08.11.2019 року, зазначив, що ОСОБА_4 не зареєстрований та фактично не проживає на території Саксаганського району м. Кривого Рогу, питання про доцільності або недоцільності позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього ОСОБА_5 , перебуває поза межами повноважень виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування.

Таким чином, оскільки відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, свідомо ухиляється від їх виконання, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав.

Ухвалою від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник в судовому засіданні від 05.11.2019 року позовні вимоги підтримали, а в подальшому надали до суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також просять врахувати період стягнення з відповідача неустойки (пені) за період заборгованості з 01.12.2017 року по 01.10.2019 року. Крім того просять розглянути справу за їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в засіданні 05.11.2019 року просили прийняти рішенняна розсуд суду, а в подальшому надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Допитана в суді свідок ОСОБА_6 зазначила, що позивача ОСОБА_1 вона знає 5 років. Вказала, що позивач самостійно виховує малолітнього сина та з відповідачем не спілкується. Бачиться з позивачем через день, їхні діти дружать.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що вона є кумою позивача ОСОБА_1 . Вказала, що відповідача по справі бачила декілька разів. З 2013 року вона з відповідачем не спілкувалась. Малолітній ОСОБА_5 з батьком не спілкується.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що відповідача ОСОБА_4 бачила декілька разів. На даний час вона про відповідача нічого не знає, аліменти на утримання малолітнього сина той не сплачує.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача, третьої особи та свідків, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Від спільного життя у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, після народження дитини відповідач одразу покинув позивача та поїхав у невідомому напрямку, та з того моменту з сином не спілкується та не цікавиться його розвитком та вихованням, таким чином покинувши свого новонародженого сина на виховання матері.

Актом, складеним за слів сусідів, посвідченого начальником дільниці №4 «Житлосервіс-КР», підтверджується факт того, що за місцем реєстрації позивача, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , сусіди жодного разу не бачили відповідача ОСОБА_4 , а також вказали, що вихованням дитини повністю займається позивач по справі - ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав.

При цьому, в розумінні п.п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Як вбачається з письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_4 №10/39-4931 від 08.11.2019 року, виконком Саксаганської районної у місті ради вважає, що ОСОБА_4 не зареєстрований та фактино не проживає на території Саксаганського району м. Кривого Рогу, питання про доцільності або недоцільності позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього ОСОБА_5 , перебуває поза межами повноважень виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування (а.с.82-84).

У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Враховуючи вищевикладе, провівши аналіз життя відповідача, його ставлення до малолітнього сина, а саме те, що відповідач здоров`ям, розвитком та вихованням сина не цікавиться, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречним та достатнім з урахуванням обсягу наявних у справі доказів.

Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України їх право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дитини.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги у частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 неустойки (пені) за несплату аліментів, суд зазначає наступне.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2014 року, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_5 , було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2014 року і до досягненням дитиною повноліття. Однак, відповідач після звільнення з офіційного місця роботи жодного разу не виконав свої зобов`язання зі сплати аліментів, у результаті чого станом на 01.10.2019 рік утворилась заборгованість у розмірі 26 964, 47 грн. (а.с. 12).

Також, як вбачається з листа № Ш-342-0231 від 15.02.2018 року, на примусовому виконанні у Центральному відділі ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, перебувало виконавче провадження стосовно виконання рішення суду від 01.07.2014 року. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач був звільнений та направлений до Ізюмсько-Борівського ОМВК Харківської області (адреса: м. Ізюм, вул. Старопочтова, 37), що територіально відноситься до Міжрайонного відділу ДВС по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області, та 03.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження до вищезазначеного відділу ДВС. Станом на 15.02.2018 року, матеріали виконавчого провадження перебувають у вказаному відділі ДВС, проте відповідач все одно ігнорує свій обов`язок по сплаті аліментів (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконує, в результаті чого станом на 01.10.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 26 964,47 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.69).

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), яка відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З наданого представником позивача розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вбачається, що розмір неустойки за період з 01.12.2017 року по 20.11.2019 року складає 90 614 грн. 52 коп., виходячи з сукупної заборгованості, яка щомісячно збільшувалась на суму несплачених чергових аліментних платежів (а.с.78-80).

Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем.

При цьому, пропорційність розміру пені перевіряється в розрізі із заборгованістю, яка виникла в межах цього ж періоду без додавання заборгованості за минулі періоди.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що розрахований судом розмір пені, як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти в рази перевищує суму самого несплаченого зобов`язання в межах періоду з 01.12.2017 року по 01.10.2019 року, який передбачений розрахуноком заборгованості (а.с.69), суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача пені в розмірі 100% такої заборгованості, що становить 26 964 грн. 47 коп.

А від так, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідача пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за вимогу про позбавлення батьківських прав, то відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1).

А в частині вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів зазначає, що відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 136, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, 430, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 19, 155, 164,180,196 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути зі ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.12.2017 року по 01.10.2019 року, у розмірі 26 964 (двадцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складання.

Повний текст рішення буде складено впродовж десятиденного строку із дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя Н.Г.Гринь