Дата документу 27.11.2019 Справа № 320/1331/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/1331/19Головуючий у 1-й інстанції Іваненко О.В.
Пр. № 22-ц/807/3209/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сетам», Відділу ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання електронних торгів, протоколу електронних торгів недійсними та застосування двосторонньої реституції

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-7), в якому просила:

- визнати недійсними електронні торги по реалізації квартири, реєстраційний номер лота 316948, а саме житлової квартири АДРЕСА_1 , які відбулися 11.12.2018 року;

- визнати недійсним протокол №375239 проведення електронних торів від 11.12.2018 року;

- визнати недійсним акт про проведені електронні торги від 14.12.2018 року;

- застосувати наслідки недійсного правочину, зобов`язавши відділ ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області повернути учаснику №2 кошти у розмірі 283078,90 грн.

- та стягнути судовий збір.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Іваненко О.В. (а.с. 26).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 16) провадження у цій цивільній справі відкрито.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року (т.с. 1 а.с. 27) заяву позивача про забезпечення позову у цій справі задоволено.

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 16042379, яка належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 травня 2019 року (головуючий суддя Дашковська А.В., судді Кримська О.М. та Кочеткова І.В. т.с. 1 а.с. 195) апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року залишено без змін.

Представник ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області Рибченко В.В. у суді першої інстанції заявив клопотання про закриття провадження по справі (т.с. 1 а.с. 148-155).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року (а.с. 228-229) провадження у цій справі закрито.

Роз`яснено позивачу його право звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 16042379, яка належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду № 320/1331/19 від 28.02.2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду №320/1331/19 від 21.05.2019 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 235-237) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 242).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15 жовтня 2019 року (т.с. 2 а.с. 4).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кримською О.М. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 2 а.с. 6-7).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 8) дану справу призначено до апеляційного розгляду на 27 листопада 2019 року з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді - доповідача у період з 11.11.2019 року по 19.11.2019 року включно (т.с. 2 а.с. 43).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 20) розгляд цієї справи призначений в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 16).

Відділ ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 33-39).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 52) розгляд цієї справи призначений в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотань Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області та ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 46-51).

У судове засідання 27 листопада 2019 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гречко І.М., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, у тому числі в режимі відеоконференції (т.с. 2 а.с. 72).

При цьому, всі учасники цієї справи про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань (заяв) про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гречко І.М.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гречко І.М. у своїй заяві (т.с. 2 а.с. 67-68) просила розгляд цієї справи відкласти, оскільки вона перебуває у черговій відпустці з 20.11.2019 року по 10.12.2019 року, надала відповідну довідку на підтвердження останнього.

Проте, за змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гречко І.М. відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 адвоката Гречко І.М. підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі, керувався ст. ст. 158, 200, 255, 256, 260, 261, 353, 354 ЦПК України та виходив з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, в порядку ст. 197 ЦПК України судом було встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 містять вимоги щодо визнання недійсним акту про проведені електронні торги від 14 грудня 2018 року, який є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, на підставі незаконних дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження під час реалізації арештованого майна, та таким чином вона оскаржує дії державного виконавця, як суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір (спір у сфері публічно-правових відносин) - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до п. 19 ч.1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Крім того, реалізація спірного майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відбулася в межах зведеного виконавчого провадження 40591369 до складу якого, крім ВП 50512522 з примусового виконання виконавчого листа 320/6074/14-ц виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 14.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 800000,00 грн., а також судових витрат в розмірі 9931,20 грн. входили ще провадження:

- ВПЗ9857664 з примусового виконання рішення УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області від 31.07.2013 року,

- ВП 39857793 з примусового виконання вимоги Ф 2824У від 01.08.2013 року виданої УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області,

- ВП 39857865 з примусового виконання рішення №2939-04 від 31.07.2013 виданого УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

Відповідно до платіжних доручень №12552 від 20 грудня 2018 року, №12439 від 19 грудня 2018 року, №124441 від 19 грудня 2018 року частина коштів від реалізації квартири АДРЕСА_1 були перераховані на рахунки Пенсійного Фонду України, тобто на користь державного бюджету.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 №660/612/16-ц зазначено, що, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового розгляду справ щодо захисту прав особи, порушених дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання рішень судів, ухвалених за правилами різних юрисдикцій або рішень інших органів, потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Таким чином, у зв`язку із закриттям провадження у справі, суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати заходи забезпечення позову на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду № 320/1331/19 від 28.02.2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду №320/1331/19 від 21.05.2019 року, а саме арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 16042379, яка належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 .

Проте з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Безпідставним у даному випадку є застосування у цій справі судом першої інстанції висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 660/612/16-ц, за змістом якого оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій або рішень інших органів, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України.

Оскільки, хоча судом першої інстанції й було правильно встановлено, що електронні торги з продажу квартири відбувались в межах виконання зведеного виконавчого провадження, предметом виконання якого у тому числі є рішення інших органів, у тому числі рішення та вимоги УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачем у цій справі подано не скаргу в порядку розділу УІІ ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень) на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця з приводу електронних торгів, а - позов в порядку позовного провадження про визнання цих торгів недійсними.

Крім того, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 року у справі № 910/856/17 виклав висновок про те, що набуття за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Крім того, Верховний Суд зазначав, що незалежно від того, у якій юрисдикції розглянуто справу, на виконання рішення у якій проводилися торги, визначення юрисдикції у справі про визнання торгів недійсними залежить від суб`єктивного складу сторін договору, а з урахуванням того, що продавцем є юридична особа, - то від того, чи є покупець юридичною чи фізичною особою та від змісту правовідносини між сторонами, які є цивільними (висновок Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 725/3212/16-ц, саме який мав враховувати суд першої інстанції у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Отже, юрисдикційність справ про оскарження електронних торгів визначається з огляду на склад сторін правочину. Якщо набувачем (переможцем електронних торгів) є фізична особа, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційним судом встановлено, що однією із сторін вищезазначеного оспорюваного договору у цій справі, зокрема набувачем (переможцем електронних торгів) є фізична особа третя особа у цій справі ОСОБА_4 , а спір стосується права цивільного права власності на житло у вигляді вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 10).

При вищевикладених обставинах, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В разі відсутності підстав для закриття провадження у цій цивільній справі, раніше застосовані судом першої інстанції у цій справі заходи забезпечення позову скасуванню не підлягали.

За тих обставин, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 адвоката Гречко І.М. ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 при подачі нею вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі був сплачений судовий збір (т.с. 1 а.с. 240).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 вересня 2019 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.11.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.