Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 461/4295/17-ц

провадження № 61-46379св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка-12»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державний реєстратор Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайло Олександрович,

треті особи: Львівська міська рада, Управління комунальної власності Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Юрій Пилипович, Управління державної реєстрації Львівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка-12» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року у складі судді Стрельбицького В. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Ніткевича А. В., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2017 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка-12» (далі - ОСББ «Франка-12») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка М. О., треті особи: Львівська міська рада, Управління комунальної власності Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., Управління державної реєстрації Львівської міської ради, про визнання нечинним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувало тим, що згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2012 року у справі № 2-644/11 визнано нечинним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 17 червня 2005 року № 644 «Про затвердження акта державної технічної комісії про готовність до введення в експлуатацію магазину-салону на АДРЕСА_1 , після реконструкції з об`єднанням приміщень квартири № 18 та орендованих підвальних приміщень». Тобто, з огляду на пункт 54 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за відсутності чинного документу про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, - реєстрація прав власності на об`єкт нерухомого майна є незаконною. Крім того, на момент реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні підвальні приміщення, існували законні підстави для користування ними, оскільки договір оренди майна від 21 листопада 2006 року припинився і, згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2008 року у справі № 2-1238/08, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області та Верховного Суду України, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлові приміщення площею 86 кв. м за вказаною адресою. Таким чином, реєстрація за ОСОБА_1 права власності на магазин-салон є незаконною та порушує права та охоронювані законом інтереси співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 . Також, після незаконного набуття права власності на підвальні приміщення, ОСОБА_1 протиправно відчужив майно, подарувавши 9/10 частини ОСОБА_2 та продавши 1/10 частини ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31146234 від 30 серпня 2016 року 11:38:13, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про власність ОСОБА_1 № 16131181, об`єкт нерухомого майна: магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний запис; визнати нечинним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33281381 від 29 грудня 2016 року 16:02:51, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., про реєстрацію за ОСОБА_2 права спільної часткової власності з часткою 9/10 на об`єкт нерухомого майна: магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: запис про право власності № 18411774 про реєстрацію за ОСОБА_2 права спільної часткової власності з часткою 9/10 на об`єкт нерухомого майна: магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати нечинним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер: 33280484 від 29 грудня 2016 року 15:44:15, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., про реєстрацію за ОСОБА_3 права спільної часткової власності з часткою 1/10 на об`єкт нерухомого майна: магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: запис про право власності № 18410768 про реєстрацію за ОСОБА_3 права спільної часткової власності з часткою 1/10 на об`єкт нерухомого майна: магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна: підвальні приміщення площею 86 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями площею 86 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаних підвальних приміщень та забезпечення доступу до них ОСББ «Франка-12».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСББ «Франка-12» відмовлено.

26 лютого 2018 року Галицьким районним судом м. Львова постановлено окрему ухвалу та скеровано її до Львівської міської ради та прокуратури Львівської області для вжиття заходів належного реагування, усунення виявлених судом недоліків та запобігання їх повторенню. Встановлено Львівській міської раді та прокуратурі Львівської області строк для надання відповіді - один місяць із моменту отримання ухвали.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що жодних доказів про те, приміщення площею 86,0 кв. м у підвалі будинку на АДРЕСА_1 , є необхідними для експлуатації будинку в цілому та відноситься до житлового фонду позивачем не надано. Натомість, вказане приміщення виступало самостійним об`єктом нерухомого майна за згаданим договором оренди, орендодавцем якого була Львівська міська рада. Спірні нежитлові приміщення перебували у комунальній власності.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що під час судового розгляду встановлено, що Управлінням комунальної власності Львівської міської ради ще у листопаді 2017 року Львівській міській раді, надані пропозиції щодо захисту інтересів громади у частині повернення майна. Проте станом на момент винесення рішення у справі, Львівською міською радою вказані пропозиції належним чином не розглянуті, що, на думку суду, може суперечити інтересам громади міста. Крім того, з пояснень представника позивача суду стало відомо про тривале (понад рік) досудове розслідування компетентними органами кримінального провадження щодо незаконного відчуження майна громади міста Львова. Вказане провадження, зі слів представника позивача, не завершене і розслідується неефективно. Враховуючи наведене, суд дійшов переконання про необхідність повідомити Львівську міську раду та прокуратуру Львівської області про можливі порушення законодавства або недоліки у діяльності юридичної особи, державних чи інших органів.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Окрему ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року скасовано.

Скасовуючи окрему ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд не з`ясував які конкретно пропозиції подавало Управління комунальної власності Львівської міської ради до Львівської міської ради у листопаді 2017 року і які норми чинного законодавства порушила Львівська міська рада при розгляді зазначених пропозицій станом на 26 лютого 2018 року. Аналогічно не з`ясовано які норми КПК України порушені при його розслідуванні. Неефективність його розслідування взято із пояснень представника відповідача.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що жодних доказів про те, що приміщення площею 86,0 кв. м у підвалі будинку на АДРЕСА_1 , є необхідними для експлуатації будинку в цілому (наприклад, що там є вузли управління, засуви, вентлі, крани, системи опалення, водопостачання і каналізації цього будинку) та відносяться до житлового фонду матеріали справи не містять. Натомість, вказане приміщення виступало самостійним об`єктом нерухомого майна за договором оренди, орендодавцем якого була Львівська міська рада. Спірні нежитлові приміщення до 26 серпня 2016 року (до моменту реєстрації на них права власності за ОСОБА_1 ) перебували у комунальній власності Львівської міської ради.Системний аналіз статті 203, 215, 387 ЦК України свідчить про те, що оспорювати право власності іншої особи може особа, яка вважає себе власником (володільцем) майна. Львівська міська рада, як колишній власник спірних нежитлових приміщень, не оспорює право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказане майно. Як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не надано жодних доказів на підтвердження свого права власності на спірні приміщення та не доведено порушення його прав.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року ОСББ «Франка-12» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2012 року у справі № 2644/11 встановлено, що переобладнання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 житлової квартири під магазин та введення його в експлуатацію, здійснено без погодження з мешканцями квартир у будинку, що суперечить пункту 1.4.5 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року. Таке переобладнання квартири під магазин ставить під загрозу руйнування і знищення увесь будинок через порушення ДБН В. 2.2 -15-2005, а також не проведено перевірку стану несучої здатності фундаментів та стін після проектованого заглиблення у підвал та розширення віконних розрізів до розмірів вітрин, зважаючи на те, що будинок визнаний аварійним. Відповідачем для реєстрації права власності в 2016 році подано державному реєстратору завідомо нечинний документ - акт державної технічної комісії про готовність до введення в експлуатацію магазину-салону після реконструкції з об`єднанням приміщень квартири № 18 та орендованих підвальних приміщень, який був визнаний нечинним та скасований рішенням суду ще у 2012 році. На момент незаконної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні приміщення підвалу, будинок вцілому вже перебував на балансі ОСББ «Франка-12».

У січні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що спірні нежитлові приміщення до 26 серпня 2016 року (до моменту реєстрації на них права власності за ОСОБА_1 ) перебували у комунальній власності Львівської міської ради. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Верховного суду України від 23 березня 2011 року у справі № 6-7749св09.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційні скарги.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладений договір оренди № Г-4851-6, згідно з яким останньому передано в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 86 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

26 серпня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на приміщення салону-магазину, загальною площею 170,8 кв. м на АДРЕСА_1 , на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації від 05 серпня 2003 року № 841 та акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 12 травня 2005 року.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на момент укладення договору оренди від 21 листопада 2006 року № Г04851-6, належав на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Підставою виникнення права власності, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, є рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова від 14 квітня 1987 року № 222, яке є чинним.

Актом приймання-передачі житлового будинку від 26 липня 2016 року № 12 на АДРЕСА_1 , з балансу ЛКП «Княже місто» на баланс ОСББ «Франка-12», житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , передано на баланс ОСББ «Франка-12».

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 , положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, у справі за конституційним зверненням ОСОБА_5 овича та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, в житловий фонд не входять (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх жителями право власності у останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, в житловий фонд не входять, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, ОСББ «Франка-12» не надало належних та допустимих доказів про те, що магазин-салон, загальною площею 170,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням будинку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Встановлюючи обставин у справі, суди на підставі поданих сторонами доказів зробили висновок про те, що спірне приміщення виступало самостійним об`єктом нерухомого майна за договором оренди, орендодавцем якого була Львівська міська рада, а отже, спірне нежитлове приміщення до 26 серпня 2016 року (до моменту реєстрації права власності за ОСОБА_1 ) перебувало у комунальній власності Львівської міської ради, яка у свою чергу не оспорює право відповідача на це приміщення.

У справі, яка переглядається, судами правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вимоги позивача є безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами, а отже,спірне нежитлове приміщення не відноситься до допоміжних приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_1 , використовуються як магазин-салон і не призначене для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування його мешканців, оскільки протилежного суду доведено не було. При цьому суди врахували всі аргументи та доводи позивача, їм надана належна оцінка, а тому суди першої та апеляційної інстанцій виконали завдання цивільного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Франка-12» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

Г. І. Усик

В. В. Яремко