Справа № 183/2815/18
№ 2/183/465/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення аліментів,-

в с т а н о в и в:

16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 7539,50 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2011 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дні пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

З самого початку відповідач часто не сплачував аліменти, або сплачував не в повному обсязі. Саме тому, станом на 2018 рік утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 7539,50 грн.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст.196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача неустойку від суми несплачених аліментів за період з 2011 року по 2018 рік у розмірі 7539,50 грн., що відповідає 100% заборгованості за цей же період.

Ухвалою від 12 червня 2018 року відкрите провадження у справі.

В судове засідання сторони не з`явилися, кожен окремо, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала (а.с.40), відповідач позов не визнав (а.с.58).

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки всіх видів заробітку відповідача, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Матеріалами справи стверджується, що виконавчий лист з примусового виконання вказаного рішення суду знаходиться на виконанні в Новомосковськом міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідач здійснював платежі на утримання дитини нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість.

Так, на момент звернення позивача до суду з позовом, останньою подано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 . Розмір заборгованості станом на 01.04.2018 року складав - 7539 грн. (а.с. 6).

Відповідачем подано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.10.2018 року заборгованість складає 3490,18 грн. (а.с. 32), станом на 31.12.2018 року заборгованість складала 1859,18 грн. (а.с. 38).

В подальшому позивачем подано розрахунок заборгованості за аліментами від 01.03.2019 року за виконавчим листом № 2-3881 від 02.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі ј від заробітку (доходу) щомісячно з 23.08.2011 року до повноліття дитини, заборгованість по аліментам станом на 01.03.2019 року становить 9461,24 грн. (а.с.42).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами з приводу наявності підстав для нарахування пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, визначених судом, та її розміру. До спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати наступні норми Закону.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Згідно роз`яснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Так, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованістю по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Поданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.03.2019 року, а також поданий розрахунок пені у розмірі 100710,22 грн. (а.с. 42,43), не можуть бути взяті до уваги для обчислення розрахунку пені за цей період, оскільки позивач, скориставшись своїм правом на розгляд справи у її відсутність, та подавши новий розрахунок, не звернулася до суду з відповідною заявою про збільшення позовних вимог.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем розрахунки заборгованості, які складені станом на 01.04.2018 року у розмірі - 7539,50 грн. (а.с. 6) та станом на 31.12.2018 року (а.с. 38), слід звернути увагу, що вони містять різну інформацію щодо розміру нарахованих періодичних платежів у цей період, так і сплачених аліментів.

Виходячи з загальних засад, визначених у ст. 12 ЦПК України, зважаючи на те, що жодна зі сторін не оскаржувала дії державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості, зважаючи на відсутність клопотань про витребування доказів судом, суд приймає до уваги поданий відповідачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2018 року. Цей розрахунок містить більш розширену інформацію щодо виплачених аліментів на користь позивача в певні періоди, а відповідно в розрахунку, поданому позивачем, така інформація відсутня.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки відповідач дійсно вчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого за період з 23.11.2011 року по 31.12.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 1859,18 грн.

Виходячи з положень ст. 196 СК України, яка передбачає можливість стягнення пені у розмірі не більше 100% заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 1859,12 грн.

Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за прострочення аліментів,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2011 року по грудень 2018 року у розмірі - 1859 грн. 12 коп. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять грн., 12 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн., 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.