Ухвала

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17771/14-ц

провадження № 61-40336св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від09 вересня 2015 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вона до 20 серпня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року по справі № 2-821/07 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 29 березня 2019 року. Рішення суду звернуто до примусового виконання. Відповідач рішення суду належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості.

Ураховуючи наведене та збільшення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів, що утворилась за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року, у розмірі 495 036,46 грн та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати аліментів за період з 01 січня 2008 року по 03 лютого 2015 року у розмірі 3 151 109,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року, за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 495 036,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року, за період з 01 січня 2008 року по 03 лютого 2015 року у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань зі сплати аліментів виникла заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року, за період з 01 січня 2007 року по 01 жовтня 2014 року у розмірі 495 036,46 грн. У результаті цього одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), яка нарахована позивачем у порядку статті 196 СК України, що становить, з урахуванням матеріального становища відповідача, 10 000 грн.

Суд вирішив питання про розподіл судових витрат і стягнув з ОСОБА_2на користь держави 3 654 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Останньою постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2015 року в частині стягнення заборгованості по аліментамскасовано.

Ухвалено у цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, щорайонний суд дійшов помилкового висновку щодо необхідності стягнення заборгованості по аліментам, стягнутим за рішенням суду, оскільки, враховуючи положення статей 187, 194 СК України, Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення заборгованості, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Зазначав, що при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У протилежному випадку це призведе до подвійного стягнення аліментів за рішенням суду.

У частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд апеляційної інстанції виходив із доведеності наявними у справі доказами вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, а також із тієї обставини, що позивач погодилася з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені по аліментам у розмірі - 10 000 грн. та не оскаржувала його.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені, скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментівпризначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки ухвалі Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/26378/15 щодо скасування постанови начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шуляченко М. Б. від 22 квітня 2015 року про скасування розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Назаровою В. В.

Зазначено, що висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості по аліментам не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на законі та не підтверджується матеріалами справи, оскільки, починаючи з квітня 2014 року, між сторонами у справі та державним виконавцем мають місце судові процеси про стягнення аліментів, оскарження дій державного виконавця, роз'яснення порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, які направлені на встановлення дійсного розміру заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів.

У частині стягнення неустойки (пені) касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не установив обставин, з якими закон пов'язує зменшення розміру неустойки платника аліментів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору є, зокрема, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Вирішуючи спір, судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень для обчислення розміру неустойки (пені) на підставі статті 196 СК України було застосовано різні правові висновки, що містяться в постановах Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 333/6020/16-ц, провадження № 61-6322св18, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України. А саме у постановах Верховного Суду України: від 02 листопада 2016 року у справі № 1554 цс 16; від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589 цс 15; від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477 цс 15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-300 цс 16.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа № 333/6020/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, яка переглядається, наявні подібні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, частиною другою статті 415 ЦПК України, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 333/6020/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів зупинити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк