Провадження №22-ц/812/1849/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.

за участі представників сторін: позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/7097/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Павлової Жанни Петрівни у приміщенні цього суду 12 вересня 2019 року о 14 годині 20 хвилині, повний текст якого складений в той же день, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 р. ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона з відповідачем з 08 листопада 2002 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим на підставі актового запису №434 відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Миколаєва. З липня 2018 року вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. У жовтні 2018 р. позивач помітила, що зникли правовстановлюючі документи на спільне сумісне майно подружжя, а також те, що відповідач став переводити грошові кошти, що також є спільним майном, зі своїх рахунків на інші. За період шлюбу сторонами було придбане нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ; гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві; гараж НОМЕР_12 в АГК «Локомотив» у Заводському районі в м. Миколаєві; автомобіль «Subaru Forester» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Крім того, на банківських рахунках відповідача в ПАТ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «ПУМБ» до переведення на рахунки третіх осіб перебували грошові кошти.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; на Ѕ частку гаражу № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві; на Ѕ частку гаражу № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві; на Ѕ частку гаражу № НОМЕР_4 в АГК «Локомотив» у Заводському районі в м. Миколаєві; на Ѕ частку автомобіля «Subaru Forester» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; та на Ѕ частку грошових коштів, що перебувають або перебували (до переведення на рахунки третіх осіб) на банківських рахунках відповідача в ПАТ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «ПУМБ», суму яких до відкриття банківської таємниці вона зазначити не може, а також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У листопаді 2018 р. відповідач через свого представника подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюбні відносини з ОСОБА_5 фактично припинились та з грудня 2017 р. вони проживають окремо. Під час спільного проживання крім майна, що зазначено ОСОБА_5 у позовній заяві, було придбано ще таке майно: квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 31 липня 2017 р.; гараж НОМЕР_5 в АГК «Метеорит» на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 01 жовтня 2014 р.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати вищевказані договори дарування удаваними, визнавши, що в дійсності були укладені договори купівлі-продажу, у зв`язку з чим просив також визнати придбане за цими договорами майно спільною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та Ѕ частину гаража № НОМЕР_5 в АГК «Метеорит».

11 грудня 2018 р. представник ОСОБА_5 адвокат Душаченко В.В. надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; на Ѕ частку гаража № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» Заводський район в м. Миколаєві; на Ѕ частку гаража № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес» Заводський район в м. Миколаєві; на Ѕ частку гаража № НОМЕР_4 в АГК «Локомотив» Заводський район в м. Миколаєві; на Ѕ частку автомобіля «Subaru Forester» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; визнати 260 000,00 євро, які перебували станом на 14 травня 2018 р. на банківських (депозитних) рахунках ОСОБА_3 , відкритих за депозитними договорами №264770839 від 31 січня 2017 р., №271232809 від 08 квітня 2018 р., №270048616 від 07 лютого 2018 р., №269993943 від 03 лютого 2018 р., №270048533 від 07 лютого 2018 р. у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 . 130 000 євро, що станом на час подання позову відповідно курсу НБУ становить 4 108 000 грн., що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

17 січня 2019 р. представник ОСОБА_3 адвокат Істоміна К.В. надала до суду заяву про збільшення зустрічних позовних вимог.

Ухвалою суду першої інстанції від 02 квітня 2019 р. у прийнятті зустрічного позову та заяви про збільшення зустрічних позовних вимог відмовлено, а матеріали повернуті відповідачу.

10 квітня 2019 р. представник відповідача подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_5 , в якому просила суд стягнути з ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації вартості Ѕ частини майнових прав за попередніми договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 2018 р. №1055, №039, №2 в розмірі 18 695,50 доларів США, що в еквівалентні складає 500 454,23 грн., та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Остання зустрічна позовна заява мотивована тим, що у період перебування сторін у шлюбі відповідачкою ОСОБА_5 06 березня 2018 року були укладені три договори: попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1055 з ТОВ Real Palace, за яким покупець ( ОСОБА_5 ) набуває право власності на квартиру у будинку, що будується за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 69,25, кадастровий код 05.24.05.107), вартість майна складає 41 130 доларів США; попередній договір нерухомого майна № 039 з ТОВ «Елт білдінг», за яким покупець ( ОСОБА_5 ) набуває право власності на квартиру у будинку, що будується за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа 51,6, кадастровий код 05.32.18.031), вартість майна складає 35 700 доларів США; попередній договір купівлі-продажу з автостоянки № 2 з ТОВ «Елт білдінг», предметом якого є передача майбутньої власності на автостоянку у багатоквартирному житловому комплексі, що за адресою: АДРЕСА_6 (кадастровий код 05.32.18.031, номер автостоянки АДРЕСА_7 ), вартість майна складає 6 000 доларів США .

Посилаючись на те, що сплачені за вказаними договорами ОСОБА_5 кошти були зняти з рахунків, що належать позивачеві, він вважав, що має право на компенсацію Ѕ частини майнових прав за договорами.

19 квітня 2019 р. представник ОСОБА_3 адвокат Істоміна К.В. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні первісного позову в частині стягнення 130 000 євро та визнання за позивачем Ѕ частки гаража № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві.

Відзив мотивований тим, що з незрозумілих підстав позивачка просить про поділ грошових коштів, які перебували на рахунках відповідача станом на 14 травня 2018 р., тоді як на той час сторони проживали однією сім`єю і ці стосунки припинені лише 21 грудня 2018 р., що підтверджується її відзивом на позовну заяву про розірвання шлюбу. Тому для вирішення спору слід встановити обсяг майна подружжя, в тому числі грошових коштів саме на час розгляду справи. Щодо включення позивачкою до складу спільного майна гаражу № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес», то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки гараж є особистою власністю ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11 березня 2001 р.

22 квітня 2019 р. ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду з первісним позовом.

11 травня 2019 р. від представника ОСОБА_5 надійшов до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній просив зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення за безпідставністю.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_5 за вказівкою чоловіка ОСОБА_3 укладала зазначені у зустрічному позові попередні договори купівлі-продажу нерухомого майна у Грузії, але про подальші розрахунки з контрагентами за цими договорами їй не відомо, надані ОСОБА_3 докази проведення оплати за договорами ОСОБА_5 є неналежними.

21 травня 2019 р. представник ОСОБА_3 адвокат Істоміна К.В. надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації вартості Ѕ частини майнових прав за попередніми договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 2018 р. №1055, №039, №2 в розмірі 18 695,50 доларів США, що в еквівалентні складає 500 454,23 грн. та визнати за останнім Ѕ частину автомобіля Ford Focus, державний номер НОМЕР_6 .

Вказані вимоги мотивовані тим, що до спільного майна сторін відноситься також автомобіль Ford Focus, державний номер НОМЕР_6 , який придбаний в період шлюбу - 24 грудня 2013 року.

Ухвалою від 12 вересня 2019 р. первісні позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ частку гаража № НОМЕР_2 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві та Ѕ частину автомобіля Subaru Forester, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також зустрічні позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку автомобіля Ford Focus, державний номер НОМЕР_6 , 2013 року випуску залишено без розгляду за клопотаннями представників сторін.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Душаченко В.В. позовні вимоги з урахуванням їх збільшення, підтримав в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Істоміна К.В. в судовому засіданні первісний позов в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на Ѕ частку кв. АДРЕСА_1 , на Ѕ частку гаражу № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» у Заводському районі в м. Миколаєві та на Ѕ частку гаража № НОМЕР_4 в АГК «Локомотив» у Заводському районі в м. Миколаєві визнала. Зустрічну позовну заяву підтримала та просила її задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 р. позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на: Ѕ частку кв. АДРЕСА_1 ; Ѕ частку гаража АДРЕСА_7 в АГК «Прогрес» Заводський район в м. Миколаєві; Ѕ частку гаража № НОМЕР_4 в АГК «Локомотив» Заводський район в м. Миколаєві.

Визнано 248 775 євро, які перебували станом на 14 травня 2018 р. на банківських (депозитних) рахунках ОСОБА_3 відкритих за депозитними договорами: №264770839 від 31 січня 2017 р., №271232809 від 08 квітня 2018 р., №270048616 від 07 лютого 2018 р., №269993943 від 03 лютого 2018 р., №270048533 від 07 лютого 2018 р. у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 124 387,50 євро, що станом на час ухвалення рішення відповідно курсу НБУ становить 3 416 924,63 грн., що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 8 810,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації вартості Ѕ частини майнових прав за попередніми договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 2018 р. №1055, №039, №2 в розмірі 18 695,50 доларів США, що в еквівалентні складає 466 639,68 грн.

В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 2 571,72 грн.?????

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами за час шлюбу придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» у Заводському районі м. Миколаєва та гараж НОМЕР_12 в АГК «Локомотив» у Заводському районі м. Миколаєва, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу порівну між подружжям, з виділенням у власність ОСОБА_5 Ѕ частини цього майна.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину грошових коштів, які перебували станом на 14 травня 2018 року на банківських (депозитних) рахунках ОСОБА_3 , відкритих за депозитними договорами №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 08 квітня 2018 року, №270048616 від 07 лютого 2018 року, №269993943 від 03 лютого 2018 року, №270048533 від 07 лютого 2018 року у відділенні ПАТ «ПУМБ» м. Миколаєва, як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя, то суд зробив висновок, що наявними у справі доказами підтверджено, що розмір грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих в ПАТ «ПУМБ» за депозитними договорами на ім`я ОСОБА_3 на день звернення до суду з позовом становив 248 775,00 євро, які підлягають поділу між сторонами, оскільки вказані грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому на користь позивачки слід стягнути із відповідача 124 387,50 євро, що станом на час ухвалення рішення відповідно курсу НБУ становить 3 416 924,63 грн. Доводи представника відповідача про те, що вказані грошові кошти були витрачені відповідачем на користь сім`ї, оскільки до кінця 2018 року позивачка та відповідач проживали однією сім`єю, спростовуються пред`явленням вищезазначеного позову до суду, з якого вбачається, що спір між сторонами був реальним та носив матеріальний характер. Відповідачем же та його представником жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що грошові кошти були зняті відповідачем зі згоди позивачки та були витрачені ОСОБА_3 в інтересах та на користь сім`ї або в інших цілях суду не надано.

Що стосується заявленого відповідачем зустрічного позову, то суд вважав його таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи із наступного.

Таким чином, за трьома укладеними ОСОБА_5 попередніми договорами щодо придбання прав на нерухоме майно, яке будується, покупцем - ОСОБА_5 було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 37391 доларів США, що підтверджується відповідними розписками від 18 березня 2018 р. та від 26 травня 2018 р. Оскільки майнові права на нерухомість за договорами від 06 березня 2018 року були набуті за час шлюбу, то вони належать сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 60 СК України і підлягають поділу.

Враховуючи, що кошти, що були сплачені за договорами в сумі 37391 доларів США є спільною сумісною власністю сторін, то Ѕ частина цих коштів в сумі 18695,5 доларів США підлягає стягненню із позивачки на користь відповідача в порядку поділу майна подружжя в рахунок компенсації вартості майнових прав, що в еквівалентні складає 466 639,68 грн.

Розподіляючи судові витрати, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом надано до суду тільки договір про надання правової допомоги адвоката та ордер, що є недостатнім для підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу. Тому суд розподілив судові витрати пропорційно до задоволених позовних та зустрічних вимог, а саме: з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 стягнув судовий збір в розмірі 8 810,00 грн., а з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 - судовий збір в розмірі 2 571,72 грн.?????

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказує, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права в частині визнання грошових коштів в розмірі 248775 євро спільною сумісною власністю сторін, тому просить його змінити в цій частині, позовні вимоги задовольнити частково, визнати спільною сумісною власністю сторін тільки ті кошти, які знаходились на банківському рахунку на час розірвання шлюбу, тобто 44000 євро з відсотками, що складає 44211,24 євро, а також правильно вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, поділу підлягає тільки те майно, яке наявне на час припинення шлюбних стосунків між сторонами. Згідно наявних у справі доказів на 06 грудня 2018 року на рахунках ОСОБА_3 знаходилися кошти в розмірі 44 000 євро та відсотки, тому саме ця сума підлягає поділу як спільне майно подружжя. Крім того не знайшов підтвердження в суді той факт, що решта коштів, які перебували на рахунках на час звернення з позовом, витрачені не в інтересах сім`ї. Обов`язок доведення цього факту позивачкою підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постанові від 23 вересня 2019 року по справі № 490/4964/17. Крім того, позивачкою не доведено, що на час зняття спірних коштів сторони припинили шлюбні стосунки. Також в суді визнано, що доступ до рахунків мала сама позивачка і могла знімати кошти. Також суд помилково провів розподіл судового збору, без врахування граничного розміру судового збору, який підлягав сплаті за первісним позовом та без врахування вимог щодо пропорційності покладання судових витрат з огляду на задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Рішення суду в частині: вирішення первісного позову ОСОБА_5 щодо поділу квартири АДРЕСА_1 ; гаражу № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» Заводський район в м. Миколаєві; гаражу НОМЕР_12 в АГК «Локомотив» Заводський район в м. Миколаєві та вирішення зустрічного позову не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 від 08 листопада 2002 року, виданим відділом РАГС Заводського РУЮ м. Миколаєва, актовий запис №434 (т. 1 а.с. 10).

У сторін є неповнолітні діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (т. 1 а.с. 8, 9). Шлюб між сторонами розірвано 21 грудня 2018 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1 а.с. 192).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, в силу ст. 60 СК України презумується, що все майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України).

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова Пленуму), до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 25 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За час сумісного проживання сторонами було придбане наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_1 в АГК «Прогрес» Заводський район в м. Миколаєві; гараж НОМЕР_4 в АГК «Локомотив» Заводський район в м. Миколаєві, власником яких зареєстрований ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №142035483 від 20 жовтня 2018 року.

Дійшовши висновку, що вказане нерухоме майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, суд вважав за можливе провести його поділ, виходячи з рівності частки сторін та з виділенням у власність ОСОБА_5 Ѕ частини цього майна.

Також суд встановив, що під час перебування у шлюбі відповідачкою ОСОБА_5 06 березня 2018 року були укладені три договори:

1. Попередній договір нерухомого майна №1055 з ТОВ «Real Palace», відповідно до якого покупець ( ОСОБА_5 ) набуває право власності на квартиру у будинку, що будується за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 69,25, кадастровий код 05.24.05.107). Вартість майна за вказаним договором складає 41 130,00 доларів США.

2. Попередній договір нерухомого майна №039 з ТОВ «Елт білдінг», за умовами якого покупець ( ОСОБА_5 ) набуває право власності на квартиру у будинку, що будується за адресою: АДРЕСА_6 (кадастровий код 05.32.18.031 , поверх 11, номер квартири 231, площа 51,6 кв.м.). Вартість майна за вказаним договором складає 35 700 доларів США.

3. Попередній договір №2 купівлі-продажу автостоянки з ТОВ «Елт Білдінг», предметом якого є передача права майбутньої власності на автостоянку в багатоквартирному житловому комплексі, що будується за адресою: АДРЕСА_6 (кадастровий код 05.32.18.031, номер автостоянки 43). Вартість майна за договором складає 6000 доларів США.

Взявши до уваги, що за вищевказаними договорами були витрачені спільні кошти сторін, майнові права на нерухомість за договорами від 06 березня 2018 року були набуті за час шлюбу, суд дійшов висновку, що вони належать сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 60 СК України і підлягають поділу.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину грошових коштів, які перебували на банківських (депозитних) рахунках ОСОБА_3 , то колегія судів дійшла такого.

ОСОБА_5 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, в тому числі і грошових коштів, що перебувають або перебували на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих за депозитними договорами №264770839 від 31 січня 2017 року, №271232809 від 08 квітня 2018 року, №270048616 від 07 лютого 2018 року, №269993943 від 03 лютого 2018 року, №270048533 від 07 лютого 2018 року у відділенні ПАТ «ПУМБ».

На підтвердження наявності депозитних рахунків позивачем була надана виписка по рахункам у відділенні ПАТ «ПУМБ» в м. Миколаєві, відкритих на ім`я відповідача. Згідно довідки керівника сектору обробки запитів Управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки АТ «ПУМБ» ОСОБА_12 . №КНО-07.8.3/1551 від 16 квітня 2019 року на депозитному рахунку № НОМЕР_8 від 07 лютого 2018 року на ім`я ОСОБА_3 залишок коштів станом на 16 квітня 2019 року становить 44 000,00 євро (т. 1 а.с. 234).

Згідно довідки керівника сектору обробки запитів Управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки АТ «ПУМБ» ОСОБА_12 . №КНО-07.8.3/1847 від 06 травня 2019 року депозитні рахунки, які відкриті на підставі депозитних договорів №264770839 від 31 січня 2017 року та №271232809 від 08 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_3 станом на 24 жовтня 2018 року закриті; на депозитному рахунку за договором №270048616 від 07 лютого 2018 року на ім`я ОСОБА_3 залишок коштів на 24 жовтня 2018 року становить 44 000,00 євро, відсотки - 36,24 євро; по депозитному договору №269993943 від 03 лютого 2018 року станом на 24 жовтня 2018 року - 200 000,00 євро, відсотки - 203,80 євро; по депозитному договору №270048533 від 07 лютого 2018 року станом на 24 жовтня 2018 року складає 0,00 євро, відсотки - 13,29 євро; залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_9 від 18 січня 2005 року станом на 24 жовтня 2018 року складає 4 775,50 євро (т. 2 а.с. 13).

Залишок коштів на даних рахунках станом на 06 грудня 2018 року становить: на депозитному рахунку за договором №270048616 від 07 лютого 2018 року - 44 000,00 євро, відсотки - 61,83 євро; по депозитному договору №270048533 від 07 лютого 2018 року - 0,00 євро, відсотки - 13,29 євро; залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_9 від 18 січня 2005 року - 136,12 євро.

Таким чином, розмір грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих в ПАТ «ПУМБ» за депозитними договорами на ім`я ОСОБА_3 на час звернення ОСОБА_5 до суду з позовом становив 248 775,00 євро.

Факт наявності зазначених судом рахунків на ім`я ОСОБА_3 , розмір грошових коштів на них станом на день звернення ОСОБА_5 з позовом до суду та на 06 грудня 2018 року відповідачем в суді не спростовувався.

Встановивши, що на день звернення до суду з позовом ОСОБА_5 у цій справі обсяг коштів, які перебували на відкритих на ім`я ОСОБА_3 коштів становив 248 775,00 євро, суд дійшов висновку що грошові кошти саме у цьому розмірі підлягають поділу між сторонами, оскільки вказані грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнув на користь позивачки Ѕ їх частину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму, вирішуючи спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК України).

Як роз`яснено в пункті 30 Постанови Пленуму, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_5 вказувала, що шлюбні стосунки із ОСОБА_3 припинились у липні 2018 року (т. 1 а.с. 2), у зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 вказав, що з грудня 2017 року сторони проживають окремо (т. 1 а.с. 84). У відзиві на позовну заяву про розірвання шлюбу у справі № 487/7471/18 ОСОБА_5 зазначила, що на день цього заперечення (19 грудня 2018 року) подружні стосунки з ОСОБА_3 не припинені (т. 1 а.с. 189-131). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року у справі № 487/7471/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу встановлено, що позивач звернувся з позовом 07 листопада 2018 року, зазначивши, що шлюбні відносини між сторонами припинилися (т. 1 а.с. 192).

За такого колегія суддів вважає доведеним той факт, що остаточно припинення спільного сімейного проживання сторін відбулося у грудні 2018 року.

Між тим, як правильно встановив суд, на день звернення з первісним позовом - 24 жовтня 2018 року між сторонами існував реальний спір щодо поділу спільного майна, а тому розпорядження ОСОБА_3 частиною грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках, після цієї дати без погодження з ОСОБА_5 призвело до порушення прав останньої, визначених статтями 63, 65 СК України, і підтверджують, що витрачання цих коштів відбулося на власний розсуд відповідача за первісним позовом.

Тому суд вірно відхилив доводи представника відповідача про те, що вказані грошові кошти були витрачені відповідачем на користь сім`ї, оскільки до кінця 2018 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю. Зокрема такі твердження спростовуються пред`явленням вищезазначеного позову до суду, з якого вбачається, що спір між сторонами був реальним та носив матеріальний характер. Більш того відповідачем жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що грошові кошти були витрачені відповідачем зі згоди позивачки та були витрачені ОСОБА_3 в інтересах та на користь сім`ї суду не надано.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами із визначенням їх часток рівними, є грошові кошти, розміщені на банківських рахунках ОСОБА_3 станом на день звернення з позовом, і відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо неправильності такого висновку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що для визначення обсягу спірного майна подружжя, яке підлягає поділу, має значення не лише визначення його обсягу на дату припинення ведення спільного господарства сторін, на чому акцентовані доводи апеляційної скарги, а і мета і спосіб використання коштів, а саме - наявність згоди іншого подружжя на відчуження цього майна та його використання в інтересах сім`ї, навіть в період до припинення спільного проживання сторін однією сім`єю. Оскільки ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не доведено, що спірні грошові кошти були витрачені за згодою ОСОБА_5 та в інтересах сім`ї, суд вірно задовольнив первісний позов в частині поділу грошових коштів.

Щодо посилань на можливість використання ОСОБА_5 грошових коштів з банківських рахунків, то ОСОБА_3 доказів такого факту не надано, крім того такі заперечення не надавались в суді першої інстанції і предметом його дослідження не були, а тому відхиляються колегією суддів.

Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування висновків Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року по справі № 490/4964/17. Колегія суддів не вбачає підстав для застосування зазначених висновків. У цій справі судами встановлено, що позивач спірні кошти перерахував на рахунок відповідача та видавав довіреність на використання коштів, які перебували на відкритих на його ім`я рахунках, тобто встановлені інші фактичні обставини порівняно зі справою, яка переглядається, оскільки у даній справі встановлено, що спірні кошти знаходилися на рахунках відповідача і доказів розпорядження ними ОСОБА_5 або погодження такого розпорядження з нею не надано, як і доказів розпорядження ними в інтересах сім`ї.

Щодо доводів про розподіл судом першої інстанції судового збору.

В силу положень ст. 133 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 762 грн. (частина 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір»), а тому граничний розмір судового збору за первісним позовом у даній справі (з урахуванням вартості відшукованого за ним майно) складав 8 810 грн. (1 762 грн. х 5), тому помилковим є твердження в апеляційній скарзі про невірно визначений судом розмір судового збору, який підлягав розподілу за первісним позовом.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні із зустрічним позовом, ОСОБА_3 сплатив 5 143 грн. 44 коп. судового збору (т. а.с. 206), тоді як повинен був сплатити 5 004 грн. 54 коп. відповідно до вимог підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ціни позову (500 454,23 грн.). Оскільки зустрічні позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя судом першої інстанції задоволені, на користь ОСОБА_3 слід було стягнути 5 004 грн. 54 коп. судового збору, тобто в повному обсязі суму судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні з позовом, тому суд помилково стягнув на користь ОСОБА_3 лише 2 571 грн. 72 коп. судового збору.

За такого рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити.

Оскільки ухвалюючи рішення суд припустився порушень положень процесуального закону при розподілі судових витрат, рішення суду в цій частині в силу вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, залишивши в решті рішення суду без змін.

Враховуючи, що по суті вирішення матеріально-правових позовних вимог рішення суду першої інстанції не змінюється, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_11 ) 5 004 грн. 54 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_____________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 27 листопада 2019 року