П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року м. Київ

Справа № 761/21291/17

Провадження: № 22-ц/824/13774/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" ( "ВіЕйБі" ) Матвійчука Олексія Юрійовича

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Рибака М.А.,

за заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про встановлення способу та порядку виконання рішення суду

у справі № 761/21291/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 24 червня 2018 року взадоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта Управління правового захисту банку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з 15.05.2017 року. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на йогокористь компенсацію середнього заробітку за період часу з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року у розмірі 65 665,06 гривень без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Постановлено виплату здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У вересні 2019 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, посилаючись на те, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Такі компенсації витрат, згідно із Постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 року, здійснюються за 2014-2015 року, в той час коли трудовий спір про звільнення ОСОБА_1 виник між ним та Банком після 15.05.2017 року. Окрім того, кошти, одержані в результаті ліквідації банку та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом гарантування вкладів на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, а тому встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги позбавляють заявника можливості віднести відповідні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку до відповідної черговості, тобто, виконати судове рішення.

За таких підстав, заявник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» просив суд встановити спосіб та порядок виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року в частині стягнення середнього заробітку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року в задоволенні заяви ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про встановлення способу та порядку виконання рішення суду відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" ("ВіЕйБі") Матвійчук О.Ю. подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Цим Законом визначено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України № 105 затверджено Порядок виплати компенсації за 2014-2015 роки, в той час як трудові відносини між банком та ОСОБА_1 виникли після 15.05.2017 року. Окрім того, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" перебуває в стані ліквідації з 20.03.2015 року. Згідно ЗУ «Про систему гарантування» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються фондом на задоволення вимог кредитора у такі черговості: 1)… 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку… Вищевикладені обставини позбавляють ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" можливості віднести вимоги ОСОБА_1 до відповідної черговості та призначити порядок їх виплати.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість виконання постанови Апеляційного суду м. Києва. Відповідачем також не вказано в який спосіб потрібно виконати судове рішення або яким чином цей спосіб змінити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи булиповідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їхвідсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року у справі № 761/21297/17 вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта Управління правового захисту банку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з 15.05.2017 року. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за період часу з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року у розмірі 65 665,06 гривень без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Постановлено здійснити виплату за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 01.02.2019 рокускасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлено його на роботі на рівнозначній посаді. Також наказано здійснити нарахування середнього заробітку з 15.05.2017 року по 15.05.2018 року у розмірі 65665,06 грн. без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів та здійснити виплату компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не наведено в який саме спосіб слід змінити порядок виконання судового рішення, окрім того не наведено жодних обґрунтованих обставин щодо неможливості виконання постанови Апеляційного суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується з такими висновкамисуду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто, такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб, наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Водночас, суд, змінюючи або встановлюючи порядок чи спосіб виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним чи приватним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15.

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до вищенаведеної частини 3 статті 119 КЗпП України працівникам компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що як на час призову на військову службу під час мобілізації, так і на час його звільнення з цієї служби трудовим законодавством передбачено право працівника на отримання середнього заробітку за весь час проходження такої служби, і обов`язок щодо виплати працівникові середнього заробітку за час проходження ним військової служби покладається на підприємство, установу, організацію або іншого роботодавця, з яким працівник перебуває у трудових відносинах на час призову.

Дійсно, в рішенні суду зазначено, що після виплати підприємством таких виплат компенсація таких витрат здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Проте таке посилання не є директивою, а є лише настановою роботодавцю про можливість отримання компенсації здійснених витрат за рахунок Державного бюджету України у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплата працівникусереднього заробітку за час проходження ним військової службиє обов`язком роботодавця (ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»), а наступна компенсація таких витрат за рахунок Державного бюджету України є його правом, яке він може або не може реалізувати відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів.

Отже, колегія суддів вважає, що дане посилання суду не унеможливлює виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року, а тому підстави для встановлення іншого способу та порядку виконання рішення суду за наведених заявником обставин відсутні.

За таких обставин відсутні і підстави вважати, що існують ускладнення виконання судового рішення.

Окрім того, відповідачемне наведено в який саме спосіб слід змінити порядок виконання судового рішення, як і не наведено жодних обґрунтованих обставин щодо неможливості виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" ("ВіЕйБі" ) Матвійчука О.Ю. на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" ("ВіЕйБі" ) Матвійчука Олексія Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль