Постанова

Іменем України

19 березня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/4881/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Букіної О.М.

від 30 листопада 2018 року

про забезпечення позову

по справі №760/31042/18 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 до

Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації,

третя особа - ОСОБА_2,

про захист порушених житлових прав,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2018 року ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа та учасник бойових дій, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених житлових прав.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що діючим законодавством встановлено черговість виплат грошової компенсації внутрішньо переміщеним особам за належні для отримання жилі приміщення. Однак УПСЗН здійснює такі виплати в обхід встановленої законом черговості, наслідком чого є порушення його житлових прав.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій посилаючись на існування спору між сторонами, реальної загрози невиконання, утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову просив забезпечити позов шляхом заборони Управлінню праці та соціального захисту населення Солом'янської РДА в м. Києві (далі - УПСЗН Солом'янської РДА в м. Києві) вчиняти дії з розпорядження бюджетними коштами, а саме виплат грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини існування спору між сторонами та реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом також не взято до уваги, що УПСЗН Солом'янської РДА в м. Києві вже здійснило виплати грошової компенсації іншим особам без врахування черговості взяття на квартирний облік, тоді як відсутнє достатнє державне фінансування таких виплат і на всіх потребуючих коштів не вистачить, а тому якщо не заборонити УПСЗН Солом'янської РДА в м. Києві розпоряджатися бюджетними коштами шляхом виплат грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, то бюджетні кошти будуть витрачені.

Зазначав, що постановляючи ухвалу, суд лише вказав на те, що позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та поряд з цим не зазначив всі аргументи вказані в заяві про забезпечення позову та не надав їм правового аналізу. Вважав, що таке порушує його право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30.11.2018 та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач - УПСЗН Солом'янської РДА в м. Києві подав відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Вказував, що захід забезпечення позгову, який просить вжити позивач, буде порушувати права та інтереси інших осіб, які не приймають участі у справі. Позивач не довів належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Також, вказував, що обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам.

Просив ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній та просив задовольнити.

Представник відповідача УПСЗН Солом'янської РДА у м. Києві - Сеньок О.А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач - Солом'янська РДА у м. Києві, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Третя особа - ОСОБА_2 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилася в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім цього, за приписами частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив захистити його порушене житлове право та визнати протиправним рішення від 18.10.2018 Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації щодо встановлення категорії обліку «учасники БД, учасники АТО, внутрішньо переміщені особи» та скасувати його.

Визнати протиправним рішення від 21.11.2018 комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації про відмову внесення змін у рішення №23 від 19.10.2018 в частині, яка містить дату перебування на квартирному обліку, та скасувати його. Зобов'язати комісію розглянути питання щодо внесення змін у рішення №23 від 19.10.2018 в частині, яка містить дату перебування на квартирному обліку, а саме змінити вказану дату «18.10.2018» на дату з часу першого зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з «07.11.2017».

Визнати протиправним рішення комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, які стосуються визначення для ОСОБА_1 черговості виплат компенсації, та скасувати такі рішення, як такі що виходять за межі повноважень комісії.

Визнати протиправною бездіяльність УПСЗН Солом'янської РДА у м. Києві у питанні визначення черговості виплат грошової компенсації відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280. Зобов'язати УПСЗН Солом'янської РДА у м. Києві здійснювати постійні заходи із визначення черговості виплат грошової компенсації відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280 та повідомити ОСОБА_1 та іншим зацікавленим особам місце (номер) у черзі на виплати грошової компенсації.

Разом з тим, як вбачається із прохальної частини заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом заборони УПСЗН Солом'янської РДА у м. Києві вчиняти дії з розпорядження бюджетними коштами шляхом виплат грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для усіх внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

З наведеного вище слідує, що вимоги заяви про забезпечення позову стосуються прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що є необґрунтованими наведені позивачем доводи про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову позивачем не надано належних доказів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, як на підставу реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, здійснення УПСЗН виплати грошової компенсації іншим особам без врахування черговості взяття на квартирний облік, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано доказів.

Разом з тим, у відповідності до вимог процесуального закону доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом не вказано всі аргументи, зазначені в заяві про забезпечення позову та не надано їм правової оцінки, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду і посилання апелянта на те, що не виклад судом першої інстанції всіх аргументів позивача є порушенням права на справедливий суд, оскільки судом вирішувалося процесуальне питання щодо забезпечення позову, а згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д.Махлай