Справа № 703/3564/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого - судді Кирилюк Н.А.,

з секретарем Римським Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця про зміну порядку і способу виконання рішення суду,

встановив:

Державний виконавець Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гребенюк О.В. звернувся до суду з поданням про зміну порядку і способу виконання рішення суду.

Своє подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Смілянському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 2640675 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний виконавець стверджує, що станом на 01 вересня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 становить 122867 грн. 58 коп.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 перебуває у розшуку як особа, яка зникла безвісті, державний виконавець позбавлений можливості довести йому до відома постанову про арешт майна та висновок про його вартість, що в подальшому може бути підставою для скасування торгів.

А тому, просив суд надати дозвіл на реалізацію майна з урахуванням наведених обставин.

На розгляд подання 25 листопада 2019 року державний виконавець та учасники виконавчого провадження не з`явились з невідомих суду причин, хоча про час і місце його розгляду були повідомлені належним чином.

В попередньому судовому засіданні державний виконавець підтримав подання в повному обсязі та пояснив, що він позбавлений можливості з дотриманням норм закону провести виконавчі дії, пов`язані з реалізацією нерухомого майна боржника, оскільки він перебуває у розшуку.

ОСОБА_2 пояснила, що її колишній чоловік не платить аліменти на утримання дочки. На даний час він виїхав за межі України і його місцезнаходження невідоме. А тому вважає, що подання належить задоволити.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 01 грудня 2006 року по справі № 2-2969/2006 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 листопада 2006 року і до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання рішення 11 грудня 2006 року був виписаний виконавчий лист та постановою державного виконавця відділу ДВС Борща І.В. від 15 грудня 2006 року відкрито виконавче провадження № 2640675.

06 липня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника із забороною його відчуження.

У відповідності з розрахунком державного виконавця станом на 01 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 122867 грн. 58 коп.

Як встановлено з повідомлення Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 07 вересня 2018 року ОСОБА_1 перебуває у розшуку як особа, що безвісно відсутня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі в тексті Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Права і обов`язки виконавця під час здійснення виконавчого провадження визначені ч. 2, 3 цієї статті.

Так, у відповідності до п. 6 ч. 2 цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку

У відповідності із ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (ст. 61 Закону).

Державний виконавець, як на підставу звернення до суду з даним поданням, посилається на ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", однак вказана норма Закону не передбачає права виконавця на звернення з поданням про надання дозволу на реалізацію арештованого майна до суду.

Розділ VI ЦПК України містить вичерпний перелік процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), які можуть бути розглянуті судом. Даний розділ не містить норми, що дає суду повноваження вирішувати питання, яке є предметом подання державного виконавця.

Таким чином, право реалізації арештованого майна випливає прямо із Закону України «Про виконавче провадження» належить до повноважень державного виконавця та не потребує вирішення у судовому порядку.

Єдиним виключенням з наведеного є випадок, коли право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку. Тоді виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/16 частини квартири АДРЕСА_2 .

Тобто, право власності боржника зареєстроване у передбаченому законом порядку.

Суд також зазначає, що у відповідності з ч. 1 Розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, без попереднього визначення вартості майна боржника, на яке державний виконавець просить надати дозвіл на реалізацію, суд позбавлений можливості встановити наведені обставини.

Одночасно звертаю увагу державного виконавця, що у відповідності з довідкою ОСББ «Злагода» від 08 вересня 2017 року у квартирі АДРЕСА_2 , співвласником якої є ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає його неповнолітня дочка ОСОБА_4 , 2004 року народження.

Пунктом 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Державним виконавцем не додано доказів на підтвердження того, що ним вчинялись дії щодо отримання відповідного дозволу і такий дозвіл йому було надано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в поданні належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 258-261, 443 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюка О.В. про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_5 : Н.А. Кирилюк