Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/682/18
Провадження № 2/499/15/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"19" березня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зустрічною позовною заявою ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 25.07.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з якої вбачається, що на підставі виконавчого напису №4879, виданого 06.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 36126,43 грн. Копію даної постанови позивач отримав поштою в липні 2018 року. Проте позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, при його вчинені нотаріусом не було з`ясовано факт безспірності заборгованості та не встановлено, чи не пропущено строки позовної давності, тому просить його визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач в особі представника ПАТ «ПУМБ», не погоджуючись з позовом, 05 вересня 2018 року на адресу суду направила відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі виходячи з наступного. Між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого на сьогоднішній день є ПАТ "ПУМБ" та позивачем був укладений Кредитний договір № GP - 6042377 від 13.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 видано кредит у сумі 17079,94 грн., строком на 36 місяців, тобто до 13.02.2017 року, з процентною ставкою у розмірі 17% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50%, зі сплатою заборгованості згідно з графіком. Позивачем підписано вказаний кредитний договір, пропозицію укладення договору (оферта), умови Кредитного договору, якими зокрема Позивач ознайомлений з реальною процентною ставкою кредиту та повідомлений про абсолютне подорожчання кредиту відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник підтвердив, що ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку і проінформований про переваги недоліки запропонованих схем кредитування. Однак в порушення вимог кредитного договору ОСОБА_1 не здійснював погашення чергових платежів у встановлені кредитним договором строки. Відповідач, керуючись ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України та умовами Кредитного договору, направив рекомендованим листом на адресу місця реєстрації Позивача письмову Вимогу, у якій повідомив, що позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та запропонував погасити заборгованість. Особисто отримавши Вимогу ОСОБА_1 погодився з розміром заборгованості. Будь-яких заперечень та оскаржень даної вимоги до Банку не надходили та до суду такі докази не надано. Позичальник до наступного часу не виконує зобов`язання за кредитним договором, чергові платежі не сплачує, вимогу Банку в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання, позивачем не виконано у встановлені строки. Таким чином твердження Позивача про неузгодженість суми заборгованості по кредитному договору не відповідає дійсності. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевірено наступним чином: боржник був обізнаний про кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором, особисте отримання вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, яку направлено на адресу Позивача про, що свідчить роздруківка з офіційного сайту Укрпошти, до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань, з дати настання строку виконання зобов`язань та зверненням стягнення Позивачем не було ліквідовано допущені порушення. Таким чином, нотаріус отримав всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі підтвердження того, що Позивач був належним чином обізнаний про порушення основного зобов`язання, та можливі наслідки не усунення вказаних порушень. Враховуючи те, що на дату розгляду справи існує несплачена сума боргу за кредитним договором по сумі кредиту, процентах та комісії та враховуючи те, що позивачем не надано суду належних доказів зміни терміну сплати за кредитним договором або погашення боргу, задоволення даного позову є передчасним та не підлягає задоволенню. При вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом було в повному обсязі дотримано умови ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 282 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

06.09.2018 року представником ПАТ «ПУМБ» за довіреністю направлено суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості у сумі 36216,43 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. Зустрічний позов мотивований тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 13.02.2014 року підписано пропозицію укласти договір (оферта) про укладення кредитного договору № GP-6042377, згідно з яким відповідачу видано кредит у сумі 17079,94 грн., з процентною ставкою у розмірі 17% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50%, зі сплатою заборгованої зі згідно з графіком. Відповідач припинив виконання зобов`язань за кредитним договором. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», згідно виписки з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал. ОСОБА_1 повідомлено, що позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та запропонував погасити заборгованість, яка станом на 13.04.2018 року становила 36216,43 грн. Проте, ОСОБА_1 вказану вимогу не виконав. У зв`язку чим, представник банку просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 24.05.2018 складає 36216,43 грн. з яких:

- 16694,09 грн. заборгованість за кредитом;

- 14913,07 грн. заборгованість за комісією;

- 4609,27 грн. заборгованість за відсотками.

Крім того, стягнути з відповідача за зустрічним позовом суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) не з`явився, проте надав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності, первісний позов підтримує і просить його задовольнити, щодо зустрічного позову просив застосувати строк позовної давності та відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в заяві до суду просив розглядати справу у відсутності представника банку, та відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві. Зустрічний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, не з`явилася, в клопотанні до суду просила розглядати справу у її відсутності, з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства.

В судове засідання третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь яких заяв чи клопотань суду не направляла.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.

13.02.2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 підписано пропозицію укласти договір (оферта) про укладення кредитного договору № GP-60442377, згідно з якого ОСОБА_1 видано кредит у сумі 17079,94 грн., з яких: 14046,00 гривень - кредит, 3033,94 грн. - для оплати договору страхування; строком на 36 місяців, тобто до 13.02.2017 року, з процентною ставкою у розмірі 17% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50%, зі сплатою заборгованої зі згідно з графіком, про що засвідчує власний підпис ОСОБА_1 , що підтверджується копією пропозиції.

19.07.2016 Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом.

На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № GP-6042377 від 13.02.2014 року.

28 лютого 2018 року ПАТ «ПУМБ» направив письмову вимогу (Повідомлення) від 13.04.2018 року ОСОБА_1 , в якій повідомив ОСОБА_1 , що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та запропонував йому погасити заборгованість, яка станом на 13.04.2018 року становила 36216,43 грн., яку ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується копією вимоги, списком відправлених поштових повідомлень та роздруківкою з сайту «Укрпошта».

Згідно заяви про вчинення виконавчого напису від 24.05.2018 року адресованого приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., ПАТ «ПУМБ» просить нотаріуса вчинити виконавчий напис на кредитному договорі № GP-6042377 від 13.02.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви.

06.06.2018 року приватним нотаріусом Харою Н.С. Київського міського нотаріального округу, на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 переліку за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, вчинено виконавчий напис зареєстрованого в реєстрі за № 4879, та звернуто стягнення з громадянина України ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № GP-6042377 від 13.02.2017 року, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПУМБ», заборгованість за кредитним договором № GP-6042377 від 13.02.2014 року, загальна сума яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 складає 36216,43 грн., що підтверджується копією виконавчого напису.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 25.07.2018 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що підтверджується копією постанови.

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРІІОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до норм ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна (чинній на дату вчинення виконавчого напису) нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.284 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевірено наступним чином: боржник був обізнаний про кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором, особисте отримання вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, яку направлено на адресу Позивача про, що свідчить роздруківка зі офіційного сайту Укрпошти до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань, з дати настання строку виконання зобов`язань та зверненням стягнення позивачем не було ліквідовано допущені порушення.

Таким чином, нотаріус отримав всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису в тому числі підтвердження того, що позивач був належним чином обізнаний про порушення основного зобов`язання, та можливі наслідки не усунення вказаних порушень.

Крім того, позивачем до позовної заяви не надано суду доказів, які б спростовували суму заборгованості, що стягнута згідно виконавчого напису, а відтак не має підстав вважати, що Банком не була підтверджена безспірність вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку що, боржник був обізнаний та належним чином повідомлений Банком про порушення основного зобов`язання та можливі наслідки не усунення вказаних порушень, а тому дотримано норм діючого законодавства щодо порядку подання відповідної заяви та документів на вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Проте, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Судом встановлено, що кредитний договір був укладений 13.02.2013 року, при цьому виконавчий напис нотаріусом вчинено 06.06.2018 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Таким чином, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус Хара Н.С. не перевірила, чи в межах позовної давності подавались їй документи Банком, та вчинила виконавчий напис, не врахувавши, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимог зустрічного позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, кінцевий строк повернення кредиту - до 13.02.2017 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 13 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також в статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Відповідач ОСОБА_1 покладені на нього кредитним договором зобов`язання не виконав, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Станом на 24.05.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає 36216,43 грн. з яких:

- 16694,09 грн. заборгованість за кредитом;

- 14913,07 грн. заборгованість за комісією;

- 4609,27 грн. заборгованість за відсотками.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки ( ст. 257 ЦК).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Умовами кредитного договору встановлено обов`язок відповідача сплачувати відсотки за позикою щомісячними платежами.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами відповідно до договору, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобов`язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-154цс15 та від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

З огляду на аналіз вищевказаних норм Закону, умов договору кредиту та судової практики Верховного суду України, позивач мав право протягом трьох років з моменту прострочення кожного щомісячного платежу за відсотками звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Як встановлено судом, відповідачка за зустрічним позовом не виконує добровільно взяті за кредитним договором зобов`язання.

Позивач за зустрічним позовом вимагає стягнути заборгованість за кредитом за період з 13.02.2014 року по 24.05.2018 року. Позов подано до суду 06.09.2018 року.

За таких обставин, враховуючи заяву відповідача про застосування до вимог банку позовної давності, суд застосовує загальну позовну давність (три роки) до дня звернення до суду та приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» за період з 24.05.2015 року по 24.05.2018 рік заборгованості: по тілу кредиту в розмірі - 10981,94 грн. (згідно з графіку погашення заборгованості), за відсотками - в сумі 1797,77 грн. (згідно з графіку погашення заборгованості).

Щодо стягнення з ОСОБА_1 14913,07 грн. заборгованість за комісією, яка сплачується за обслуговування кредитної заборгованості у відповідності до умов договору п.2.4 та графіку платежів, яка сплачується за послуги банку, що пов`язанні з наданням виписок за кредитним рахунком, надання довідок щодо стану заборгованості по кредитному договору, списанням та зарахуванням коштів за всіма видами рахунків в межах Банку, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів, підтвердження проведених платежів, відправлення повідомлень про уточнення платіжних реквізитів, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції чинній на час укладення договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено сплату комісії щомісячно за обслуговування заборгованості у розмірі 2,50% від суми виданого кредиту, та в кінці договору розшифровано призначення цієї комісії, яка сплачується за за послуги банку, що пов`язанні з наданням виписок за кредитним рахунком, надання довідок щодо стану заборгованості по кредитному договору, списанням та зарахуванням коштів за всіма видами рахунків в межах Банку, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів, підтвердження проведених платежів, відправлення повідомлень про уточнення платіжних реквізитів.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні заборгованості за тілом кредиту, відсотками за період з 13.02.2014 року по 23.05.2015 року та відмовляє у стягненні заборгованості за комісією у розмірі 14913,04 грн., оскільки остання визначена пунктом договору, який є недійсним.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, складає - 12779,71 грн.

Встановлено, що позивачем при подачі первісного позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. Оскільки первісний позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

При подачі зустрічного позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню, пропорційно розміру частини задоволених позовних вимог, судовий збір в сумі 622 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та положень Конституції України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 256, 257, 261, 265, 525, 526, 549, 610, 612, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 76, 81, 89, 141, 206, 247, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (вул. Андріївська 4, м. Київ, ), приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни ( АДРЕСА_2), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Вольф Тетяна Леонідівна ( вул. Юрія Поправки 6, офіс 15 , м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4879, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 06 червня 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 36216 грн. 43 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська, 4, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк заборгованість за кредитним договором № GP - 6042377 від 13.02.2014 року в розмірі 12779,71 грн. (дванадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 71 коп.), яка складається з наступного: 10981,94 грн. заборгованості за кредитом, та 1797,77 грн. заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати зі сплати судового збору у сумі 622 (шістсот двадцять дві) грн. 00 коп.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5.) Перехідних положень ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяІ. В. Погорєлов