Справа № 2-2957/06
№ 4-с/183/20/19

У Х В А Л А
09 грудня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мироненка Олександра Петровича та державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Погорілого Ростислава Савелійовича, заінтересована особа - 194 Понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту, -
7грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою (а.с.54-59), у якій просив суд:
- визнати стан ВП №16340401, що безпідставно визначений державним виконавцем та Новомосковським МР ВДВС у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, як завершений, таким, що не відповідає закону, дійсності;
- відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України застосувати наслідки недійсності до нікчемного правочину при вчиненні правочину з внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень щодо стану ВП №16340401;
- визнати порушеними права стягувача на: виконання судового рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2008 року по справі №2-2957/06 у відкритому ВП №16340401; на відновлення ВП №16340401; на отримання постанови про відновлення ВП №16340401; на користування інформацією, відомостями відкритого ВП №16340401 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відповідно до положення про АСВП; на захист порушених прав у ВП №16340401 з використанням об`єктивних даних ЄДР ВП у АСВП;
- зобов`язати державного виконавця та Новомосковський МР ВДВС відновити відомості, інформацію про відкрите, незавершене, незакінчене ВП №16340401 в ЄДР ВП у АСВП у строк, передбачений ст.386 ЦПК України;
- визнати незаконними та неправомірними рішення, дії державного виконавця та Новомосковського МР ВДВС в частині передчасного видалення відомостей, інформації про ВП №16340401 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в АСВП у листопаді 2017 року.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що в Новомосковському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2957/06 від 23.11.2009 року, виданого за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2008 про зобов`язання 194 Понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлових приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги.
Під час особистої перевірки стану справ за ВП №16340401 за даними ЄДР ВП, станом на 04.12.2017 року заявником було встановлено, що вся інформація та відомості за вказаним виконавчим провадженням протиправно видалені. Про завершення, закінчення ВП №16340401, за законом та юридичні підстави його завершення, про видалення інформації з ЄДР ВП у АСВП та юридичні підстави видалення, органом ДВС заявнику не повідомлялися.
Далі, заявник послався на вимоги абзацу 2 розділу 7 Положення про АСПВ, яким визначено, що строк зберігання в електронному архіві завершених, повернутих без прийняття до виконання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить десять років, а тому до спливу цього часу відомості, інформація про ВП №16340401 не може бути видаленою з АСВП. У зв`язку з чим, мотивування видалення інформації, відомості за ВП №16340401 з ЄДРВП в АСВП через сплив строку зберігання, не може бути правомірним, законним.
В свою чергу, стаття 49 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-1999 року не допускає завершення, закінчення виконавчого провадження з підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Перелік підстав для закінчення, завершення виконавчого провадження у ст. 49 вказаного закону є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У зв`язку з цим, відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України заявником заявляється вимога про застосування наслідків недійсності до нікчемного правочину.
Таким чином, заявник наполягає на тому, що стан ВП №16340401, визначений державним виконавцем у ЄДР ВП як завершений, належить визнати таким, що не відповідає дійсності і закону, а для прийняття рішення про видалення відомостей, інформації про ВП №16340401 та для самого видалення, - не існувало законних підстав, оскільки строк зберігання ще не закінчився. А тому, на думку заявника, належить зобов`язати державного виконавця та Новомосковський МР ВДВС відновити відомості, інформацію про ВП №16340401 в ЄДР ВП у АС ВП у строк, передбачений ст.386 ЦПК України.
Зазначені обставини і стали підставою для звернення стягувача зі скаргою до суду.
Як зазначалося вище, скарга надійшла до суду 07.12.2017 року.
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майної Г.Є. від 13 грудня 2017 року скаргу було залишено без руху, заявнику надано триденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме: надати оригінал скарги у новій редакції, оформленої відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, з уточненням її прохальної частини (а.с.10-12).
06 лютого 2018 року заявником подано заяву про відвід судді Майної Г.Є. (а.с.27), яку відповідною ухвалою від 14.02.2018 року передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України (а.с.32-34), а 15.02.2018 року заяву про відвід передано на розгляд судді Сорокі О.В.
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 16.02.2018 року відмовлено заявникові у задоволення заяви про відвід судді Майної Г.Є. (а.с.35-37).
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майної Г.Є. від 28 лютого 2018 року скаргу разом з усіма додатками повернуто заявнику ОСОБА_1 (а.с.38-40).
Не погодившись з даною ухвалою, 05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою (а.с. 46-50), яку відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.04.2018 року було залишено без руху до надходження справи з суду першої інстанції (а.с.105-106). 14 травня 2018 відкрито апеляційне провадження (а.с.110), а в подальшому постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду від 28.02.2018 року про повернення скарги заявнику, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.130-131).
Так, протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 грудня 2018 року скаргу передано на розгляд судді Сорокі О.В. (а.с.134).
В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без його участі (а.с.148,151).
Представник Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, на момент розгляду справи надав суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.12.2019 року.
Представник заінтересованої особи (боржника) в судове засідання також не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.
У відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка в судове засідання усіх учасників справи, повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши скаргу та подані до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до статті Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.4 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У відповідності до ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Судом були оглянуті матеріали виконавчого провадження, у відповідності до яких:
На виконанні у відділі державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2957 від 30 липня 2008 року, виданого 23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, яким зобов`язано 194-й понтонно мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлового приміщення, а також заміну санітарно-технічного обладнання системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_1 , та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги.
28 жовтня 2008 року Апеляційний суд Дніпропетровської області своєю ухвалою роз`яснив своє рішення та зобов`язав відповідача провести ремонт квартири позивача по АДРЕСА_2 , без облаштування вікон, проведення радіофікації, без спорудження автономного опалення, але із спорудженням паро та теплоізоляції перекриття над квартирою позивача.
10 грудня 2012 року до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 373, 217 ЦПК України та ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження", направлено заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення. У задоволенні вищезазначеної заяви державного виконавця, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року, відмовлено.
При цьому, в рамках виконавчого провадження, різними державними виконавцями до посадових осіб в/ч НОМЕР_1 , у відповідності до вимог ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" неодноразово були застосовані застосовано заходи примусу, а саме:
- 17 жовтня 2012 року винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 340 грн. за невиконання рішення суду;
- 02 листопада 2012 року винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 680 грн. за невиконання рішення суду. При цьому боржником цей штраф сплачено;
- 27 листопада 2014 року винесено постанову державного виконавця про стягнення з в/ч НОМЕР_1 виконавчого збору в сумі 1 360 грн. Вказану постанову боржником не виконано в зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень;
- 26 червня 2015 року від представника боржника з в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 відібрано пояснення, згідно з яким встановлено, що жодні роботи, окрім вже зафіксованих, у квартирі ОСОБА_1 не проводились;
- 04 грудня 2015 року державним виконавцем до правоохоронних органів скеровано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами в/ч НОМЕР_1 .
Після цього, 29 грудня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, однак Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області означена постанова скасована.
01 лютого 2017 року виконавче провадження, відновлено.
Актом державного виконавця від 22 травня 2019 року та 06 грудня 2019 року зафіксовано виконання та не виконання боржником в/ч НОМЕР_1 наступних дій: повністю замінено санітарно-технічне обладнання та систему водопостачальних труб, споруджено паро та теплоізоляцію перекриття над квартирою позивача. Проведено перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги. Система опалення в кв. АДРЕСА_1 на даний час не встановлена. Даний факт пояснюється тим, що представниками в/ч НОМЕР_1 здійснено демонтаж радіаторів опалення з метою проведення профілактичних робіт та перевірки їх цілісності. Встановлення радіаторів опалення не проведено, в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Замінена система холодного та гарячого водопостачання на спайках заг. довжиною 32 погонних метра, змішувач у ванній кімнаті. Замінено санітарно-технічне обладнання (унітаз). Ремонт житлових та нежитлових приміщень не виконано, в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Шпалери та клей, необхідні для проведення даних робіт знаходяться на зберіганні у ОСОБА_1 з квітня 2010 року. Сплачено на користь ОСОБА_1 5 000 грн.
Таким чином, 06 грудня 2019 року, керуючись п. 11 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження, копія якої також подана суду.
Вирішуючи скаргу по суті, суд виходить з наступних норм процесуального закону.
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, на яку ОСОБА_1 посилається, як на підставу скарги на дії державного виконавця, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У відповідності до ч.5 ст. 216 ЦПК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого у ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи, не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Таким чином, вимоги стягувача ОСОБА_3 щодо застосування до правовідносин, що виникли між ним та державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, вимог ч.1 ст. 203, та ч.5 ст. 216 ЦПК України, не являються належним способом судового контролю, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушені їх права, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.
Окремою підставою для відмови у задоволенні скарги є також закінчення виконавчого провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_1 дії та рішення начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мироненка Олександра Петровича та державного виконавця міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Погорілого Ростислава Савелійовича, заінтересована особа - 194 Понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту, -
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.