Справа 206/1689/19
Провадження 2/206/670/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

І. Стислий виклад позиції позивача.

Відповідно до укладеного 09.04.2011 року договору (заява № б/н), відповідач отримав кредит у розмірі 17000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором, а саме повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27.02.2019р. утворилася заборгованість у розмірі 59024,80грн., яка складається з наступного: 28130,26грн. заборгованості за тілом кредиту; 11969,20грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 14986,58грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 651,86грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 2786,90грн. штраф (процентна складова). Вказані суми АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути сплачений судовий збір.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11.04.2019р. ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська даний позов було залишено без руху.

22.04.2019 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.06.2019 до канцелярії суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач повністю виконав зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», а саме, здійснив повністю погашення Кредитного договору № б/н від 09.04.2011 року, згідно наданого Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від. 09.04.2011 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , у сумі понад 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що значно перевищує розмір тіла кредиту та відсотків за кредитом, тому вважає необхідним визнання Кредитного договору № б/н від 09.04.2011 року виконаним. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, звернення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором необґрунтоване та недоведене відповідними доказами. Згідно із змістом позовної заяви: «Між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 09.04.2011 року, згідно з яким, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, згідно із змістом позовної заяви, Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 59024,80грн., з яких: тіло кредиту28130,26грн. Проте позивачем не вказано у зв`язку з чим саме зросла сума тіла кредиту за Кредитним договором №б/н 09.04.2011 року, а також, не доведено правомірність зросту даної суми. Позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2011 року у сумі 59024,80грн., а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам та комісією, а також нарахування пені, штрафів неустойки. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платежів доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.) тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. На підставі викладеного просить суд врахувати при розгляді даної справи поданий відзив. У задоволенні позовних вимог за позовною заявою поданою Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2011 року - відмовити повністю, провадження в справі - закрити (а.с. 68-73).

08.07.2019 року представником позивача було подано відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що заява відповідача не має жодного смислового навантаження та нічим не обґрунтована, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 21.03.2019 року до спливу строку позовної давності. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийнятись судом до уваги. На підставі викладено просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с. 99-111).

Судові засіданні по справі були призначені на 28.05.2019, 25.06.2019, 04.09.2019, 07.10.2019 та 07.11.2019.

В судовому засіданні 04.09.2019 року, представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні яке відбулося 04.09.2019 року, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

При цьому відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Так, представник позивача стверджує, що між сторонами 09.04.2011р. укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 17000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета-заява від 09.04.2011р. (а.с.11), Умови та правила надання банківських послуг (а.с.13-27).

Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 27.02.2019р. наявна заборгованість у розмірі 59024,80,52грн., яка складається з наступного: 28130,26грн. заборгованості за тілом кредиту; 11969,20грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 14986,58грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 651,86грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 2786,90грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-10).

Між тим, аналіз документів, які, на думку представника позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такі підписи містяться лише в анкеті-заяві від 09.04.2011р., яка не містить відповідних істотних умов і не придатна для сприйняття людським оком.

На думку позивача, такі істотні умови сторони узгодили у Правилах надання банківських послуг.

Однак, така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме із цими Правилами надання банківських послуг.

Так, у справі, що розглядається, представником позивача за допомогою жодного доказу не підтверджено, що відповідач, підписуючи заяву, розумів саме ті Правила надання банківських послуг, що додано до позову.

З огляду на викладене факт ознайомлення відповідача з Правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 11.03.2015 № 43098344 (справа № 6-16цс15) та від 12.03.2017 (справа № 6-2320цс16),які відповідно до статті 263 ЦПК підлягають врахуванню судом.

Крім того, таку ж позицію зайняв і новостворений Верховний Суд, який у постанові від 21.02.2018, ухваленій у цивільній справі № 203/5497/13-ц (провадження № 61-1391св18), постанові від 05.03.2018, ухваленій у цивільній справі №192/156/17 (провадження №61-2109св18), дійшов аналогічного висновку з тих самих правовідносин.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанку.

Суд дослідивши відповідний розрахунок представника позивача вважає, що останній не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що останній не містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше), а відтак суд не може вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою.

Отже, відсутність обґрунтованого розрахунку, свідчить про не доведення позивачем розміру грошових вимог пред`явлених до відповідача.

Крім того, в анкеті заяві зазначено, що ОСОБА_1 отримав пенсійну картку, жодні відомості про отримання ОСОБА_1 кредитної карти в анкеті заяві відсутні.

Щодо наданої представником позивача виписки по рахунку відповідача, суд відхиляє її як доказ, оскільки така виписка не відповідає п. 61 Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в частині зазначення обов`язкового реквізиту, а саме: номеру особового рахунку, коду банку, у якому відкрито рахунок.

Крім того, представником позивача не надано жодного доказу, що подана ним виписка підтверджує вчинення банківських операцій саме у зв`язку із підписанням відповідачем 09.04.2011р. заяви № б/н та відкриття відповідачу у зв`язку із цим відповідного банківського рахунку.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року

Суддя А.О. Сухоруков