Дата документу 18.03.2019 Справа № 332/1914/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1914/18
Провадження №22-ц/807/1132/19
Головуючий в 1-й інстанції - Федоренко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 21.12.2018р.) у справі за позовом ОСОБА_4 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що з 03.11.2010 року він працював на посаді майстра в ОГК «Металург». Розпорядженням № 28п6 від 26.10.2012 р. був переведений на посаду старшого майстра ОГК «Металург». 27.02.2018 р. Протоколом правлінням ОГК «Металург» № 4/27.02.2018 прийнято рішення про скорочення посади старшого майстра в гаражному кооперативі. 28.02.2018 р. на підставі Протоколу № 4/27.02.2018 від 27.02.2018 р., правлінням ОГК «Металург» видано наказ № 18 про скасування посади старшого майстра. Наказом № 40к, позивач був звільнений з посади старшого майстра у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що його звільнення з посади старшого майстра було проведено з порушенням вимог діючого трудового законодавства та грубим порушенням його прав як працівника. Вказує на те, щопід час такого звільнення відповідачем було допущено порушення ч.2 ст.40, ст.42 та ч.3 ст. 492 КЗпП України, які полягали у незаконному звільненні, не переведенні працівника на іншу роботу в такому кооперативі та не враховано переважне право позивача на залишення на роботі. Позивач вважав, що внаслідок незаконного звільнення позивачу також була заподіяна значна моральна шкода, що виявилася у його душевних стражданнях, хвилюваннях, незручностях, позбавленні постійного доходу на який він міг розраховувати як на засоби для свого існування та утримання своєї родини в тому числі непрацездатного сина, у перенесенні емоційного стресу та усвідомленні того, що через його вік йому буде складно знайти відповідну роботу та пристосовуватися до нових умов праці. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд скасувати наказ про звільнення № 40к від 02.05.2018 року; поновити його на посаді старшого майстра в ОГК «Металург»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 818,12 грн.; стягнути з ОГК «Металург» на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. та судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» № 40к від 02.05.2018 року про звільнення з посади старшого майстра ОСОБА_4.

Поновлено ОСОБА_4 в Обслуговуючому гаражному кооперативі «Металург» на посаді старшого майстра.

Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 818,12 грн.

Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на користь ОСОБА_4 компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Обслуговуючий гаражній кооператив «Металург» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем порушені строки звернення до суду з позовом, які передбачені ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки 27.02.2018 року позивачу стало відомо про скорочення його посади, 02.05.2018 року позивач відмовився від отримання наказу про звільнення, а до суду з позовом звернувся лише 21.06.2018 року. Крім того, апелянт зазначає, що на час звільнення в кооперативі були відсутні вакантні посади, а тому відповідачем не порушені вимоги ст. 42 КЗпП України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2010 року на підставі розпорядження № 77п3 від 03.11.2010 року позивача прийнято на посаду майстра в Обслуговуючий гаражний кооператив «Металург». 01.11.2012 року на підставі розпорядження № 28п6 від 26.10.2012 року позивача було переведено на посаду старшого майстра ОГК «Металург». На підставі Протоколу № 4/27.02.2018 від 27.02.2018 р., правлінням ОГК «Металург» прийнято наказ № 18 про скасування посади старшого майстра.

Наказом № 40к від 02.05.2018 року, позивач був звільнений з посади старшого майстра у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

ОГК «Металург» з періоду прийняття рішення про скорочення посади старшого майстра мав в своєму штаті такі вакантні посади як двірник та завідуючий господарством, однак позивачу вони не пропонувалися, а на їх місця приймалися нові працівники, що підтверджуєтьсянаказами ОГК «Металург» № 27 від16.03.2018 р. та № 38К від 26.04.2018 р., таким чиномОГК «Металург» неналежно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, так як роботодавцем не було письмово запропоновано працівнику всі інші вакантні посади (інші роботи), які існували з часу прийняття рішення про скорочення посади старшого майстра до дня його звільнення.

Аналізуючи досліджені обставини і докази та співставляючи їх з нормами права суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення конституційних прав позивача на працю і необхідність захисту цих прав шляхом визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 25818,12 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України. Частиною 3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт того, що ОГК «Металург», попередивши позивача за два місяці про наступне звільнення, запропонував йому іншу наявну посаду (роботу) в тому самому кооперативі так само як і не було надано доказів про те, що працівник відмовився від переведення на таку роботу, а тому звільнення працівника було проведене відповідачем не у порядку визначеному законодавством, а отже є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За приписами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Із досліджених обставин справи витікає, що внаслідок порушення трудових прав позивача, незаконного звільнення, позивач зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв'язки, та подальша організація його життя вимагає від нього додаткових зусиль.

Відповідно до ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що пропущений позивачем строк для звернення до суду за захистом свого права є поважним та підлягає поновленню, оскільки наказ про звільнення позивач не отримував та через те, що протягом встановленого строку позивач здійснював догляд за своїм сином, який потребував стороннього догляду, у зв'язку з наявністю в нього інвалідності І групи підгрупи А, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АД № 167317 від 12.08.2011 р. В зв'язку наведеним доводи апеляційної скарги з цього приводу є неспроможними.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражного кооперативу «Металург» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков