Справа № 444/1496/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/2332/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Замківської сільської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

18.07.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті його дядька ОСОБА_5 залишився житловий будинок № 47 по вул. Шевченка в с. Замок Жовківського району Львівської області. Жовківська Дежавна нотаріальна контора (далі ДНК) відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Вказав, що інших спадкоємців, крім нього, немає. Просив визнати його право власності на житловий будинок.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 47 на вул. Шевченка в с.Замок, Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 25 серпня 2011 року.

Рішення суду оскаржила особа, що не брала участі у справі ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що даним рішенням порушуються її права, оскільки рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року її визнано власником спадкового будинку №47 на вул.Шевченка в с. Замок Жовківського району Львівської області після смерті її бабусі ОСОБА_6,яка померла 02.08.2013 року. Цим же рішенням відмовлено ОСОБА_4 у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини цього ж житлового будинку. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 за рішенням суду не має права на прийняття спадщини, просить рішення суду скасувати, а в позові відмовити.

Позивач по справі ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про день і час судового засідання. В судове засідання позивач ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із сімейними обставинами, що вимагають бути за межами області, необхідністю скористатися правовою допомогою.

На підтвердження своєї відсутності, позивачем не надано жодних підтверджуючих документів, подання таких заяв прослідковується в інших справах між тими ж сторонами та з приводу того ж предмету спору.

Враховуючи те, що справа із жовтня 2018 року знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції, позивач мав право скористатися своїми правами, однак не подав суду Відзиву на апеляційну скаргу, не надав доказів про укладення угоди на отримання правової допомоги, суд ухвалив продовжити розгляд справи без участі осіб, які не з»явилися в судове засідання на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Відповідно до ст. 367 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 18 липня 2016 року звернувся в суд з позовом про визнання права власності на будинковолодіння №47 по вул..Шевченка в с.Замок Жовківського району в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.08.2011 року помер його дядько ОСОБА_5, який був рідним братом його батька ОСОБА_7

Після смерті дядька залишилося спадкове майно - житловий будинок №47 по вул. Шевченка в с.Замок загальною площею 71,0 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м. та господарські будівлі. Спірний житловий будинок відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір».

З Витягу № 41125322 від 04.08.2015 року про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що у Жовківській державній нотаріальній конторі 04.08.2015 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_5 за заявою позивача ОСОБА_4

Державна нотаріальна контора Жовківського району своєю постановою від 06.08.2015 року відмовила ОСОБА_4 у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого 25.08.2011 року ОСОБА_5 через відсутність правовстановлюючих документів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що померлий ОСОБА_5 був останнім членом колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку у сільських радах визначається Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_8 народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 985 року № 5-24/26 та Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Судом першої інстанції взято до уваги рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07.12.2015 року, відповідно до якого позивачу ОСОБА_4 визначено додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті дядька ОСОБА_5, померлого 25.08.2011 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, необґрунтованим.

Відповідно до ст. 263 Цивільного кодексу України (далі ЦК) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_9 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року встановлено, що рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Замківської сільської ОСОБА_8 Жовківського району про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Замківської сільської ради Жовківського району, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, померлої 02 серпня 2013 року, а саме житловий будинок в с.Замок вул.. Шевченка, 47 Жовківського району Львівської області, загальна площа якого становить 71,0 кв.м., житлова 31,3 кв.м, допоміжна 24,2 кв.м. з господарськими будівлями.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

ОСОБА_2 як особа, яка не була залучена судом першої інстанції до участі у справі, в апеляційній скарзі посилається на обставини, які встановлені касаційним судом та знайшли своє документальне підтвердження у справі № 444/1483/15-ц.

Матеріалами справи № 444/1483/15-ц та судом касаційної інстанції в ухвалі від 25 жовтня 2017 року встановлено, що померлий 25 серпня 2011 року ОСОБА_5 за життя заповітів не складав. З 1987 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі із ОСОБА_6, яка померла 02 серпня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини його дружина ОСОБА_6 не зверталася. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5, який помер 25 серпня 2011 року, зареєстрована Жовківською держнотконторою тільки 04 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_4

ОСОБА_6 на випадок своєї смерті 13 липня 2010 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй онуці ОСОБА_2 (апелянт по справі).

Згідно Витягів із по господарських книг за період 01 січня 1986 року до 01 січня 1990 року , судом касаційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 (дівоче прізвище Доліновська) була членом колгоспного двору (домогосподарства) по вул. Л.Українки, 57 с. Монастирок та членом колгоспу ім.. ОСОБА_10. У зв»язку з одруженням 10 грудня 1987 року вона вибула із вказаного господарства до с.Замок Жовківського району. (а.с.213, справа № 444/1483/15-ц).

Погосподарська книга вказаного господарства за період з 01 січня 1990 року не містить запису про ОСОБА_6 як члена господарства ( а.с.212, справа № 444/1483/15-ц).

У той же час, за вказаний період (з 01 січня 1990 року) ОСОБА_6 вказана як член господарства, головою якого є її чоловік ОСОБА_5 (погосподарська книга домогосподарства по вул.Шевченка, 47 в с.Замок). ( а.с. 211,справа №444/1483/15-ц).

Відповідно до Виписки з погосподарської книги №2, оформленої Замківською сільською радою у вересні 2014 року у будинку №47 по вул. Шевченка в с.Замок, що є колгоспним двором, станом на 30 червня 1990 року були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5-голова двору та ОСОБА_6-дружина.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч.2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відтак, вирішуючи позов про визнання права власності за ОСОБА_4 , суд першої інстанції належно не дослідив всіх обставин справи, не встановив, що померла ОСОБА_6 була членом колгоспного двору по вул. Шевченка,47 с.Замок Жовківського району, а тому мала право на частку у майні колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей же строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею та коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, із вище зазначеного встановлено, що померла 02.08.2013 року ОСОБА_6 станом на 15 квітня 1991 року була членом колгоспного двору, мала право на частку у майні колгоспного двору, зокрема, у будинковолодінні 47 по вул..Шевченка в с.Замок та на частку після смерті померлого 25.08.2011 року ОСОБА_5 так як фактично вступила в управління спадковим майном і відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК вважається такою, що прийняла спадщину.

Зазначені обставини та докази, які містяться у справі № 444/1483/15 суд першої інстанції не дослідив, до участі у справі ОСОБА_2 не залучив, внаслідок чого при прийнятті рішення допустив порушення норм матеріального права, що стало причиною прийняття незаконного рішення.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що оскільки після смерті ОСОБА_5 були спадкоємці першої черги, а саме ОСОБА_6, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка та мала право на частку у спадковому майні як член колгоспного двору, розпорядилася своєю власністю на випадок смерті, посвідчивши заповіт на користь ОСОБА_2, відтак відсутні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно за позивачем ОСОБА_4.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.п. 3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4 , 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 вересня 2016 року скасувати.

ОСОБА_9 нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позову про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями №47 на вул.. Шевченка в с.Замок Жовківського району Львівської області в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КВ № 490679) в дохід держави судовий збір в сумі 826, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

ОСОБА_8