Справа № 331/748715-ц
Провадження2/331/293/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді : Жуковій О.Є.

за участю секретаря: Качан К.К.

позивача : ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_3

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 07 жовтня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі 500 гривень, та з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно до зміни його матеріального становища .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтував тим, що він є непрацездатним, а відовідачі є його рідними дітьми. Оскільки на теперішній час внаслідок скрутного матеріального становища він потребує матеріальної допомоги, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

09 листопада 2015 року провадження по справі було відкрите, а заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року заочне рішення суду у вказаній справі скасувано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

15 листопада 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надав суду відзив на позов, в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з тих підстав, що він має ще двох повнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивач не проявляв турботи та піклування щодо відповідачки в період її неповноліття, ухилявся від виконання батьківських обов»язків, крім того, позивач має дохід від підробіток в якості юриста по представництву фізичних осіб у судах.

У вступному слові позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, відзив на позов не надав, в зв»язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так , в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 має повнолітніх дітей : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також у відповідача наявні дві повнолітні доньки від іншого шлюбу ОСОБА_5., ОСОБА_6, що не оспорювалося ОСОБА_1 та підтверджено показаннями свідка ОСОБА_5.

Згідно із ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є не працездатним пенсіонером за віком , що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1.

Таким чином, одна із умов на підставі якої виникає право на отримання аліментів позивачем доведена.

За таких обставин вирішального значення набуває доведення факту потреби у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час звернення до суду в жовтні 2015 року , з січня 2015 року по червень 2015 року отримував пенсію за віком у розмірі 1389,76 гривень, що підтверджується розрахунком наданим Пенсійним фондом України .

Таким чином, станом на час звернення до суду ОСОБА_1 отримував пенсію у розмірі, яка перевищувала розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, у тому числі і для осіб, які втратили працездатність (з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні).

З наданих позивачем доказів не вбачається, що його пенсія не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також, суд вважає, що надані ОСОБА_2 роздруківки з веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет про участь ОСОБА_1 у судових засіданнях , а також ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі 335/1818/16-ц від 23 лютого 2016 року , якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості повернуто позивачу у зв»язку з добровільною частковою сплатою боргу, свідчать про отримання ОСОБА_1 додаткового доходу .

Крім того , судом встановлено, що ОСОБА_1 має інших повнолітніх дітей ОСОБА_5., ОСОБА_6, до яких не пред»явлено позов , і показаннями свідка ОСОБА_5 підтверджено, що нею та її сестрою ОСОБА_6 надавалася матеріальна допомога батьку в той час, коли він перебував у лікарні.

Між тим, суд вважає , що доводи відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення батька від виконання батьківських обов»язків , були спростовані показаннями свідка ОСОБА_7, яка пояснила, що ОСОБА_1 займався вихованням та матеріальним забезпеченням відповідачів в період їх неповноліття, оздоровлював їх на морі, сплачував кошти на навчання.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки станом на час звернення до суду в жовтні 2015 року ОСОБА_1 не надано доказів того, що він дійсно потребує матеріальної допомоги, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатного батька відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 21 березня 2019 року.

Суддя:

20.03.2019