Справа № 161/8823/19 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/1074/19 Категорія: 54 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Матвійчук Л.В.,

секретар с/з Савчук О.В.,

з участю:

представника відповідача Мороза О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ Рітейл» про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ Рітейл» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтувала тим, що на автозаправній станції «WOG», яка належить відповідачу ТзОВ «Вог Рітейл», вона придбала 117 пластикових карток на отримання пального марки «А-95» на загальну кількість пального - 1320 літрів з необмеженим строком дії. У 2014 році на автозаправній станції у місті Ковелі позивач звернулась до відповідача з метою отримати пальне за придбаними нею пластиковими картками або обміняти їх на картки чинного зразка, однак ні відповіді, ні товару не отримала. Посилаючись на те, що відмова у відпуску пального є порушенням договірних зобов`язань, позивач просила зобов`язати відповідача виконати взяті на себе зобов`язання шляхом відпуску їй пального в кількості 1320 літрів на підставі придбаних нею пластикових карток.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено зобов`язати ТзОВ «Вог Рітейл» виконати взяті на себе зобов`язання шляхом відпуску позивачці ОСОБА_1 пального в кількості 1320 літрів на підставі придбаних нею пластикових карток згідно з переліком карток.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу пального, за яким відповідач зобов`язався передати позивачу пальне після пред`явлення оригіналів пластикових карток на пальне відповідного номіналу, а тому відмова відповідача у видачі пального є протиправною та порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 2014 році на автозаправній станції «WOG» у місті Ковелі, що належить відповідачу по даній справі - ТзОВ «Вог Рітейл», придбала 117 пластикових карток на отримання пального марки «А-95» у кількості 1320 літрів з необмеженим строком дії, що підтверджується копіями талонів, які наявні в матеріалах справи (а. с. 5-18).

У 2018 році позивач звернулася до відповідача з метою отримати пальне за придбаними нею пластиковими картками або обміняти їх на картки іншого зразка, однак відповіді на своє звернення та пального вона не отримала.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Ці підстави, зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним договором. Відтак на нього поширюються норми статті 633 ЦК України.

За визначенням частини першої статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відносини, що виникають з договору роздрібної купівлі-продажу за участю покупця - фізичної особи, не врегульовані Цивільним кодексом, регламентуються Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, зокрема і Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 (далі - Правила).

Пунктом 10 Правил визначено, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.

Особливості порядку продажу нафтопродуктів за готівку та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Міненерговугілля, Мінекономрозвитку, Мінінфраструктури.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція), талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Згідно з пунктом 10.3.3.1 Інструкції форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

АЗС здійснює відпуск нафтопродуктів за фактом пред`явлення талону.

Талони на пальне не є засобом платежу, вони підтверджують право їх власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту відповідного найменування і марки, які зазначені на них, так як оплату за дані нафтопродукти було здійснено шляхом передоплати. Тобто талони засвідчують право на отримання раніше оплаченого пального, яке тимчасово зберігається у постачальника.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Наявні у позивача талони у формі пластикових карток, які відповідають встановленим зразкам і вимогам, є належними доказами, які підтверджують факт укладання між сторонами договору купівлі-продажу пального і дають право позивачу на його отримання та, у свою чергу, зобов`язують відповідача надати йому зазначене у талонах пальне.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що талони були емітовані не ним або не відповідали встановленим вимогами чи є підробленими. Також ним не доведено відсутності вини у невиконанні зобов`язання щодо відпуску пального, як це передбачено статтею 614 ЦК України.

Оскільки між сторонами виникли і тривають договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання сторонами договору і повинні виконуватися належним чином, то відмова відповідача у відпуску позивачу нафтопродуктів на підставі придбаних ним талонів є порушенням договірних зобов`язань і прав позивача, які підлягають захисту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, оскільки відповідачем не дотримано договірних зобов`язань, чим були порушені права позивача.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ Рітейл» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти дня з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді