Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1061/18 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №288/1061/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Зайченка Є.О. в смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, з якого просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 36 712,35 грн., яка складається із: тіла кредиту - 13 733,19 грн., процентів за користування кредитом - 7 677,48 грн., пені - 13 077,28 грн. та штрафу - 500 грн. фіксованої частини і 1 724,40 грн. процентної складової. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву від 29 листопада 2013 року б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте договірні зобов'язання відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14 червня 2018 року утворилася вищезазначена заборгованість, яка в добровільному порядку не погашена.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2013 року б/н в сумі 34 487 грн. 95 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь банка 1 655,24 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що кредитні картки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 не отримував та зобов'язань за користування ними не брав, оскільки за умовами договору йому був відкритий картковий рахунок НОМЕР_4. Розрахунок заборгованості та виписки не є належними доказами, оскільки стосуються карткових рахунків, які йому не належать. Окрім того, з моменту оформлення кредитного договору сплинуло шість років, але суд першої інстанції не взяв до уваги строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1, який не спростував належними та допустимими доказами факт підписання ним анкети-заяви від 29 листопада 2013 року, приєднався до Умов та правил надання позивачем банківських послуг, що відповідає положенням ст.634 ЦК України (а.с.7).

За таких обставин відповідач погодився, що вищезазначена заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають договір надання банківських послуг.

Платіжна картка (картка) - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунка платника або відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, може використовуватися, зокрема, кредитна схема обслуговування карток (кредитна картка).

Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором, між банком і клієнтом.

Кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом (п.п.1.1.1.55 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку).

Питання встановлення та зміни кредитного ліміту врегульоване між сторонами договору п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, згідно з якими відповідач при укладенні вищевказаного договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Як убачається із довідки банка за вищевказаним кредитним договором відповідачу надані наступні кредитні картки: НОМЕР_4 із терміном дії - до січня 2016 року та НОМЕР_5 із терміном дії - до листопада 2017 року (довідка приєднана до матеріалів справи).

Умовами договору також передбачений такий платіжний засіб як «Бонус Плюс» - платіжний засіб міжнародної платіжної системи VISA Int. чи MasterCard, емітований банком, який має додаткові властивості (накопичення на окремому рахунку бонусів і/або знижок) (п.п. 1.1.1.78 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк).

Отже, виписками прослідковується рух коштів по кредитним карткам НОМЕР_4 та НОМЕР_5, а також накопичення на окремому рахунку НОМЕР_2 бонусів і/або знижок, чим повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про відкриття відповідачу лише одного картково рахунку та не використання ним інших (а.с.64-74,89-94).

У апеляційній скарзі позивач також посилається на те, що до спірних правовідносин суд першої інстанції не застосував наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до частини третьої ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що під час розгляду судом першої інстанції даного спору ОСОБА_1 у будь-якій формі заявляв про застосування інституту позовної давності.

Хоча справа розглядалася судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, але відповідач не був обмежений у реалізації процесуальних прав. Так, ОСОБА_1 поданий відзив на позовну заяву, у змісті якого не заявлено про застосування позовної давності. Поряд із цим, у письмовому вигляді відповідачем заявлялися клопотання, зокрема, про зупинення провадження у справі та про відкладення розгляду справи. Про судове засідання, яке було призначене на 07 листопада 2018 року, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином відповідно до приписів ЦПК України, про що свідчать зворотні розписки (а.с.84-85).

За таких обставин, на стадії апеляційного перегляду справи також не вбачається правових підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідач був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, мав рівні з позивачем можливості подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також міг нарівні з банком довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Разом із тим, при розгляді даного спору суд першої інстанції не перевірив правильності нарахування заборгованості за процентами за користування кредитом і пені за несвоєчасне виконання зобов'язань. Виходячи з умов договірних зобов'язань та виписок про рух кошті, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на 14 червня 2018 року заборгованість за процентами за користування кредитом складала 2 898,49 грн., а не 7 677,48 грн., за пенею - 892,32 грн., а не 13 077,28 грн., як помилково вважав суд першої інстанції.

Поряд із цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому обґрунтовано відмовив у стягненні штрафу.

Підсумовуючи викладене, з відповідача на користь позивача належало до стягнення станом на 14 червня 2018 року заборгованість за договором про надання банківських послуг у сумі 17 524 грн., яка складається з: тіла кредиту - 13 733,19 грн., процентів за користування кредитом - 2 898,49 грн. та пені - 892,32 грн. Решта суми не підлягала до задоволення, тобто не підлягає до стягнення 4 778,99 грн. процентів за користування кредитом та 12 184,96 грн. пені.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи загальну суму стягнення з 34 487 грн. 95 коп. до 17 524 грн. Рішення в частині відмови у стягненні штрафу залишається без змін, оскільки у цій частині воно постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перерозподіляє судовий збір та покладає його на сторони пропорційно до задоволених вимог, що відповідає приписам ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги також те, що апеляційна скарга була оплачена відповідачем лише у сумі 100 грн., а сплату решти суми судового збору (2 543 грн.) було відстрочено до ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі (а.с.136). Позовні вимоги банка задоволені на 48%, а тому змінюється (зменшується) розмір судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача з 1 655 грн. 24 коп. до 845 грн. 76 коп. Також за апеляційний перегляд справи стягується в дохід держави з відповідача 1 274,36 грн., а з позивача -1 268,61 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2013 року б/н та судового збору змінити, зменшивши суму заборгованості, що належить до стягнення з ОСОБА_1, з 34 487 грн. 95 коп. до 17 524 грн., а судовий збір - з 1 655 грн. 24 коп. до 845 грн. 76 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути за подання апеляційної скарги в дохід держави з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1; АДРЕСА_1) 1 274 грн. 36 коп., а з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д) - 1 268 грн. 61 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.