Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Лісового О.О.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалено 06 грудня 2018 року у м.Маріуполі (повний текст складено 07 грудня 2018 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету «Одеська морська академія», треті особи: Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність», Первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», Азовська первинна профспілкова організація моряків профспілки робітників морського транспорту про визнання наказу неправомірним, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду позовом до НУ «Одеська морська академія» про визнання наказу неправомірним. Просила поновити строк звернення до суду посилаючись, що пропустила місячний термін з поважної причини, оскільки тільки 22 жовтня 2018 року дізналася про існування оспорюваного наказу № 106вк від 03 серпня 2018 року, яким її звільнили з 12 травня 2018 року, та витяг з цього наказу їй видали 26 жовтня 2018 року; визнати неправомірним та скасувати наказ № 106вк від 03 серпня 2018 року, виданий директором АМІ НУ «Одеської морської академії» в частині її звільнення з 12 травня 2018 року за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України; стягнути судові витрати з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20 серпня 2010 року вона була прийнята на роботу у Азовський морський інститут, який є територіально відокремленим структурним підрозділом Національного університету «Одеська морська академія» без права юридичної особи, заступником начальника навчального відділу. З 01 вересня 2015 року її було переведено на посаду методиста 1 категорії навчально-методичного відділу. Згідно штатного розпису на січень 2018 року в штаті інституту було 3 посади методиста 1 категорії навчально-методичного відділу, з яких дві були зайняті, на них працювали: вона, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 Третя штатна посада була вакантна. Згідно наказу № 40 від 26 січня 2018 року з 01 квітня 2018 року з штатного розкладу підлягали виключенню 2 штатні одиниці методиста 1 категорії. ОСОБА_3 подала заяву про переведення її на іншу роботу в ЦППКМ (курси підготовки), а вона 08 травня 2018 роки була звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 58вк від 02 травня 2018 року, про що свідчить запис під № 8 у трудовій книжці.

10 вересня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя виніс рішення, яким скасував наказ АМІ НУ «ОМА» від 02 травня 2018 № 58вк про звільнення, поновив її на роботі та тягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24 872 грн. 70 коп. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць було допущено до негайного виконання.

11 вересня 2018 року відповідач в добровільному порядку виконав рішення суду про поновлення її на роботі, про що видав наказ №130вк, з яким її ознайомив під розпис та зробив відповідний запис в трудовій книжці під № 9. З чим вона була ознайомлена начальником відділу кадрів особисто. Крім того, начальник відділу кадрів видала їй копію вказаного наказу та ознайомила із записами, які були в її особистій картці. Жодної згадки про наявність будь - яких інших наказів за період з дня її звільнення, тобто 08 травня 2018 року по 11 вересня 2018 року в її особистій картці не було. Після цього вона приступила до роботи і працює в інституті по теперішній час. З моменту поновлення на роботі їй регулярно роботодавець нараховує і виплачує зарплату.

22 жовтня 2018 року заступник начальника відділу кадрів ознайомила її з новими записами, які з'явилися в її трудовій книжці в жовтні місяці 2018 року, тобто вже після поновлення на роботі. Так, після запису під № 9 про поновлення на роботі, є запис під № 10 такого змісту: «Запис № 9 є недійснім. Звільнено 12 травня 2018 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України. Інспектор ВК ОСОБА_4 Наказ № 106вк від 03 серпня 2018 року». З наказом № 106вк від 03 серпня 2018 року її ні 22 жовтня, ні 23 жовтня, ні 24 жовтня, ні 25 жовтня не ознайомили. З 27 червня 2018 року по 11 вересня 2018 року у неї був офіційний статус безробітного, який був їй присвоєно службою зайнятості, в якій були відомості про те, що вона звільнена з 08 травня 2018 року, і як безробітна отримувала державну допомогу по безробіттю. АМІ не повідомляв службу зайнятості про наявності ще одного наказу про її звільнення з 12 травня 2018 року.

В серпні 2018 року проходив суд за її позовом про поновлення на роботі, і АМІ надавав до суду документи в якості доказів по справі, письмові та усні пояснення, в яких також нічого не згадував про наявність наказу № 106вк від 03 серпня 2018 року. ОСОБА_5 26 жовтня 2018 року їй була видана виписку з наказу № 106вк від 03 серпня 2018 року.

Вважає, що оспорюваний наказ фактично був виданий в жовтні 2018 року, але датований «задніми числами» - 03 серпня 2018 року, що є неправомірним. Відповідач звільнив її без згоди Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», членом якої вона є, і без згоди вищого об'єднання профспілок - Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». 16 лютого 2018 роки відповідач направив подання за вих. № 84-18 на її звільнення за скороченням в Азовську первинну профспілкову організацію моряків профспілки працівників морського транспорту, яка приймає рішення про те, що б розглядати подання роботодавця без її присутності на засіданні профкому та вирішує надати згоду на її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Ці рішення викладені в Постанові Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту від 19 лютого 2018 року за № П-12. Проте 22 лютого 2018 роки її виключили з складу Азовської первинної профспілкової організації моряків профспілки працівників морського транспорту, та 24 лютого 2018 року її було обрано до складу виборного органу Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». Приказ № 40 «Про скорочення численності та оптимізацію штату співробітників АМІ НУ «ОМА» від 26 січня 2018 року послугував підставою для її звільнення, в той час, як не тільки директор АМІ ОСОБА_5, та навіть ректор НУ «Одеська морська академія» ОСОБА_6 не мають права самостійно затверджувати або вносити зміни до штатного розпису структурних підрозділів університету, такі повноваження є лише у Міністерства освіти і науки України.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що п.3 наказу № 106вк від 03 серпня 2018 року, який стосується прав та інтересів позивача, вже скасований, за рішенням суду позивача поновлено на роботі, де вона працює по теперішній час, вбачається, що її права та інтереси відповідачем не порушуються, а навпаки поновлені, у зв'язку з чим відсутній предмет спору та відповідно підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у зв'язку з відсутністю предмета спору, закрити провадження у справі та вирішити питання щодо повернення судового збору.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач скасував оспорюваний наказ після відкриття провадження у справі, тому суд першої інстанції повинен був не відмовляти у задоволенні позову, а закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю спору та вирішити питання щодо розподілу суми судових витрат, повернувши позивачу 50 відсотків оплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач НУ «Одеська морська академія» вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, судом першої інстанції надано правову оцінку та зазначено норми закону, якими суд керувався при винесенні рішення. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзиви третіх осіб на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили, проте, відповідно до положень ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в апеляційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 2010 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. З 01 вересня 2015 року позивача було переведено на посаду методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу Азовського морського інституту Одеської національної морської академії, з 01 січня 2016 року змінено назву учбового закладу на Азовський морський інститут Національного університету «Одеська морська академія», який є структурним підрозділом відповідача без права юридичної особи.

Наказом директора АМІ НУ «ОМА» № 58вк від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 08 травня 2018 року за п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу «Про скорочення чисельності та оптимізацію штату працівників АМІ НУ «ОМА» від 26 січня 2018 року № 40.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_2 наказ АМІ НУ «ОМА» № 58вк від 02 травня 2018 року про її звільнення був скасований. ОСОБА_2 поновлено на посаді методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія», стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 872 грн. 70 коп. з відрахуванням при виплаті податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за місяць допущено до негайного виконання.

Відповідно до наказу АМІ НУ «ОМА» № 106вк (п.3) від 03 серпня 2018 року внесено зміни до наказів: «У зв'язку з отриманням 01 серпня 2018 року почтового відправлення №676-18 із заявою і листком непрацездатності серії АДГ № 293200 від 07 травня 2018 року, виданого ОСОБА_2, внести зміни до наказів №23вк від 19 лютого 2018 року та № 58вк від 02 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме: датою звільнення ОСОБА_2 вважати 12 травня 2018 року, підстава заява ОСОБА_2

Згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_2 серія НОМЕР_1:

- записом №9 від 11 вересня 2018 року наказом № 130вк поновлено на роботі на посаді методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу з 08 травня 2018 року;

- записом №10 від 01 жовтня 2018 року визнано недійсним запис №9 , наказом № 106вк від 03 серпня 2018 року звільнено з 12 травня у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України;

- записом №11 від 01 жовтня 2018 року наказом № 130вк поновлено на роботі на посаді методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу з 08 травня 2018 року;

- записом №12 від 14 листопада 2018 року визнано недійсним запис №10 у зв'язку з поновленням на посаді методиста 1-ї категорії навчально-методичного відділу.

Доводи апеляційної скарги, що суд повинен був закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відповідач, після відкриття провадження та до початку розгляду справи по суті, скасував оспорюванний наказ, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17, необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Предметом даного спору є законність прийняття наказу з вимогою щодо поновлення трудових прав позивача у вигляді визнання неправомірним і скасування п.3 наказу №106вк від 03 серпня 2018 року.

Проте, зі змісту оспорюваного наказу вбачається, що останнім лише вносилися зміни до наказів №23вк від 19 лютого 2018 року та №58вк від 02 травня 2018 року про звільнення позивача в частині дати звільнення у зв'язку зі знаходження на лікарняному.

Як зазначив відповідач, позивача було поновлено на роботі на виконання рішення суду від 10 вересня 2018 року, яким скасовано наказ №58вк від 02 травня 2018 року. При цьому, відповідач не визнав, що звільнення позивача відбулося незаконно та самостійно рішення про її поновлення не приймав.

На підставі цього ж рішення суду наказом АМІ НУ «ОМА» №168вк від 14 листопада 2018 року був скасований і п.3 наказу № 106вк від 03 серпня 2018 року у зв'язку з поновленням позивача на роботі.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позивачем вимоги відповідачем не визнаються, а відсутність порушеного права позивача може бути підставою для відмови у задоволені позову, а не закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку саме про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, виходячи зі змісту заявлених у даній справі позовних вимог ОСОБА_2 мала пільги по сплаті судового збору при зверненні до суду першої інстанції.

Відмова у задоволенні позову не позбавляє ОСОБА_2 права вирішити питання щодо повернення помилково сплаченого судового збору у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

О.О. Лісовий