КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Київ

справа № 357/4278/18

провадження № 22-ц/824/4625/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2018 року у складі судді Кошель Л.М.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року представник позивача Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 березня 2011 року в розмірі 107 628,34 грн. та судові витрати у сумі 1 762 грн.

В обґрунтування вимог зазначала, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 березня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 6 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Указувала, що відповідач особистим підписом у заяві підтвердила свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку, що складає між нею та банком договір. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав у повному обсязі, в свою чергу відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 107 628,34 грн., яка складається з: 6 136,88 грн. - заборгованість за кредитом, 92 038,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 852 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5 101,35 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 107 628,34 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 29 січня 2019 року відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову частково та стягнути з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 276,55 грн. та витрати пропорційно до задоволених вимог, оскільки уважає, що суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Указує, що картка за № НОМЕР_1, яка була видана відповідачу за заявою від 16 березня 2011 року, мала строк дії до 11.2014 року, а тому за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату частини залишку заборгованості та відсотків за кредитом, який наданий до закінчення строку дії картки, тобто, до 30 листопада 2014 року.

Зазначає, що визнає заборгованість, яка виникла на дату закінчення строку кредитування - 30 листопада 2014 року та становить 7 276,55 грн., що складається з: суми кредиту - 6 136,88 грн. та суми процентів - 1 139,67 грн.

Уважає, що пеня у сумі 200 грн. не може бути задоволена до стягнення, оскільки право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тому, на думку апелянта, необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду та просить в цій частині застосувати позовну давність.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції та можливості заявляти про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції, зазначає, що про розгляд справи належним чином не повідомлялась, участі у розгляді справи не приймала, а тому була позбавлена можливості заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, отримавши кредит у ПАТ КБ «Приватбанк», не виконувала умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається з основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 16 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Представник банку у позові вказував, що відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 28 лютого 2018 року заборгованість відповідача складає 107 628,34 грн., з яких: 6 136,88 грн. - заборгованість за кредитом; 92 038,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 852,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5 101,35 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 2.1.1.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він уважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Ураховуючи вищенаведені норми закону та те, що ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 6 500 грн., колегія суддів доходить висновку, що договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 6 500 грн. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 є укладеним.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з умовами договору від 16 березня 2011 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені в умовах договору. Зокрема, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» передбачено сплату процентів у розмірі 7 % залишку заборгованості на кінець звітного періоду до 25 числа місяця, наступного за звітним, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 2,5 % від залишку поточної заборгованості за кредитом.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК України та відомостей щодо умов кредитування з вказаної вище довідки при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Згідно п.п. 2.1.1.4.6, 2.1.1.4.7 Договору банк має право у випадку порушення клієнтом зобов'язання по виплаті заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов'язання клієнтом по поверненню кредиту та вимагати від клієнта повернення кредиту, виплати винагороди, комісії та процентів за його користування, виконання інших зобов'язань по кредиту у повному обсязі. При цьому згідно статей 212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, строк яких не настав, уважається, що строк настав у 91-й день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта по виплаті заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду та проценти за фактичний строк його використання, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 16 березня 2011 року, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач бажає отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 2 000 грн. Дані про розмір процентів, кредитний ліміт, відомості про рахунки, відкриті для зарахування кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначені.

Також позивачем не надано доказів щодо строку дії картки, перевипуску картки з огляду на те, що кредит видано 16 березня 2011 року, а з позовом банк звернувся у квітні 2018 року, доказів про вручення відповідачу пам'ятки клієнта, а також Умов та Правил надання банківських послуг, які були чинні на час підписання відповідачем анкети-заяви, а саме, станом на 16 березня 2011 року.

Таким чином, для вирішення питання про стягнення процентів за користування кредитом, основним питанням, яке підлягає встановленню, є розмір процентів, який визначений сторонами при укладенні кредитного договору, а також період нарахування процентів та розмір штрафних санкцій.

Відповідно до частини другої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Проте, позивач не надав будь-яких переконливих доказів передання грошових коштів відповідачу та не вказав дату передачі таких коштів, також як і не надав доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, які він мав право нараховувати лише в межах строку дії картки, та штрафів за порушення зобов'язань за укладеним договором.

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, вона отримала картку НОМЕР_1 за заявою від 16 березня 2011 року строком дії до 11.2014 року та погоджується з розміром процентів, визначених у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, лише у межах строку дії цієї картки, тобто до 30 листопада 2014 року, а тому визнає позов у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6 136,88 грн. та процентів у розмірі 1 139,67 грн.

Таким чином, згідно розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, станом на 30 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 6 136,88 грн., загальна заборгованість за процентами - 1 139,67 грн., тобто та сума, яку визнає відповідач.

Відповідно до частини першої та частини четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, враховуючи те, що визнання позову не порушує вимог закону з огляду на підтвердження відповідачем факту отримання кредитних коштів та порушення нею грошового зобов'язання за виданою банком кредитною карткою, строк дії якої визначений до 11.2014 року, а позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження перевипуску даної картки та відповідно строку її дії, колегія доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6 136,88 грн. та заборгованості за відсотками станом на 30 листопада 2014 року у розмірі 1 139,67 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом після 30 листопада 2014 року, а також суми комісій, пені та штрафів, колегія уважає такі вимоги є необґрунтованими та недоведеними з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження перевипуску кредитної картки, погодження сторонами розміру процентів та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, а також доказів на підтвердження, що саме надані позивачем Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Виходячи з того, що вимоги позивача, зокрема, про стягнення штрафу, до якої відповідач просила застосувати позовну давність, визнані судом необґрунтованими та недоведеними, така заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності колегією суддів не розглядається.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості у сумі 7 276,55 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 119,11 грн., а з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2018 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 276,55 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 119,11 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай