Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 556/1/18

провадження № 61-41544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року у складі суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державне агентство лісових ресурсів України,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - ДП «Володимирецький лісгосп») та Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагенство) про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що припинення трудового контракту з ним відбулося без згоди голови Володимирецької районної державної адміністрації та з порушенням положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Також роботодавцем не враховано те, що звільнення з роботи повинно відбуватися виключно головою Держлісагенства, а трудова книжка взагалі не містить записів про прийняття на роботу за трудовим контрактом, тобто він займав посаду на підставі безстрокового трудового договору. Крім того, звільненням порушено вимоги Закону України «Про внесення зміни до статті 42 Кодексу законів про працю України щодо захисту трудових прав працівників передпенсійного віку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року (у складі судді Іванків О. В.) позов задоволено частково. Визнано наказ Держлісагенства №473-к від 28 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1.» незаконним і скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Володимирецький лісгосп». Стягнуто з ДП «Володимирецький лісгосп»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 163 грн 10 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що положення статті 42 КЗпП України не можуть бути застосовані до даного спору, оскільки дана норма трудового законодавства врегульовує переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Разом з тим, будь-якого скорочення чисельності чи штату працюючих на ДП «Володимирецьке лісове господарство» не відбувалось, і підставою звільнення позивача є не скорочення чисельності, а закінчення строку дії контракту. Позивачем також не надано доказів порушення його трудових прав при прийнятті на роботу чи звільненні з роботи, необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу, будь-якого прямого або непрямого обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. З огляду на це, суд не вбачає в діях відповідачів порушення вимог статті 22 КЗпП України. Також не можуть бути враховані судом посилання позивача на ту обставину, що в його трудовій книжці відсутні записи про прийняття на роботу за контрактом, оскільки ведення трудової книжки позивача здійснювалось підлеглими йому працівниками кадрової служби ДП «Володимирецьке лісове господарство». Щодо звільнення ОСОБА_1 без урахування вимог статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», необхідно зазначити, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з 25 вересня 2008 року та довічно. Таким чином, на час укладення контракту в 2014 році, а також на час його продовження в 2016 році, позивач ОСОБА_1, вже будучи інвалідом, дав згоду на укладення особливої форми трудового договору - контракту, тим самим погодившись на певні обмеження, пов'язані з цим. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача з посади директора державного підприємства у зв'язку із закінченням строку дії контракту не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує прав позивача, однак таке звільнення повинно здійснюватись у повній відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням встановленого порядку. Разом з тим, при звільненні ОСОБА_1 не дотримано Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №818 від 09 жовтня 2013 року. Володимирецькою районною державною адміністрацією повторно відмовлено у погодженні звільнення керівника державного підприємства - позивача ОСОБА_1 Таким чином, для дотримання порядку звільнення ОСОБА_1 відповідач мав звернутися із відповідним клопотанням до Кабінету Міністрів України, однак таке погодження не було отримано. Твердження представника відповідача про те, що вказані вище листи голови Володимирецької районної державної адміністрації Держлісагентством не отримані, не підтверджуються доказами і не спростовують висновків суду. Крім того, позивача звільнено заступником голови агентства, а не головою. З урахуванням викладеного, позивач підлягає поновленню на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що закінчення терміну дії контракту і видача в зв'язку із цим наказу про звільнення працівника не є ініціативою власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору, а лише свідчить про відсутність зі сторони власника чи уповноваженого ним органу ініціативи продовжувати трудові контрактні відносини з позивачем. При цьому враховується, що заступник голови Держлісагенства при видачі оспорюваного наказу діяв у межах своїх службових повноважень, оскільки наказом Держлісагенства від 02 грудня 2016 року № 449 розподілено обов'язки між головою відомства, його першим заступником та заступником на час їх тимчасової відсутності. За схемою до цього наказу на період тимчасової відсутності голови виконання його обов'язків покладається на першого заступника, а в разі відсутності першого заступника - повноваження покладаються на заступника голови. Оскільки 08 листопада 2017 року звільнено голову Держлісагенства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від того ж числа №784-р, а наказом Держлісагенства від 02 грудня 2016 року № 449 з 09 листопада 2017 року обов'язки голови відомства виконував його заступник, видача оспорюваного наказу заступником голови, а не безпосередньо головою чи його першим заступником, є обґрунтованим і правомірним. Дані обставини засвідчені довідкою Держлісагенства від 02 лютого 2018 року №10-28/694-18. Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного наказу постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818, якою затверджено Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Держлісагенство 13 листопада 2017 року своїм листом за №10-28/9063-17 звернулося до голови Володимирецької районної державної адміністрації щодо погодження звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Між тим, будь-яких доказів про те, що протягом п'яти днів з дня вручення відповідне погодження чи вмотивована відмова щодо погодження звільнення головою місцевої районної державної адміністрації до відомства направлялися, не надано, тому твердження суду не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Щодо доводів апеляційної скарги позивача про помилковість нарахування і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд з ними погодитися не може через їх невідповідність правовідносинам між сторонами.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що питання про його звільнення не погоджено із Кабінетом Міністрів України згідно пункту 7 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Наказ про звільнення підписано заступником голови Держлісагенства, проте за відсутності голови його повноваження має виконувати перший заступник. Крім того, він є інвалідом ІІІ групи, тому з урахуванням статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» умова контракту щодо строку його дії є нікчемною. Крім того, при звільненні не враховано його переважне права на залишенні на роботі як особи передпенсійного віку. Апеляційний суд стягнув з нього судовий збір, проте він як позивач у справі про стягнення середньої заробітної плати та поновлення на роботі звільняється від сплати судового збору.

21 вересня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 14 жовтня 2014 року між Держлісагенством та ОСОБА_1 укладено трудовий контракт, за умовами якого позивача призначено керівником ДП «Володимирецький лісгосп» строком на два роки, а саме: з 01 грудня 2014 року по 30 листопада 2016 року (а. с. 45-54), про що видано відповідний наказ №589-к (а. с. 44).

18 жовтня 2016 року дію зазначеного контракту продовжено на один рік по 30 листопада 2017 року (а. с. 55-59).

28 листопада 2017 року Держлісагенством видано наказ №473-к, яким припинено трудовий договір з позивачем та звільнено його з 30 листопада 2017 року з посади директора ДП «Володимирецький лісгосп» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту за пунктом2 частини першої статті 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 8, 9).

Застосування положень частини третьої статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я осіб з інвалідністю.

Статтею 9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Разом з тим, за змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, радою Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією. Вказаною постановою затверджено положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, відповідно до якого наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється відповідними міністерствами або іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. Крім того, зазначеним положенням передбачено, що контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

Зі змісту наведених норм вбачається, що укладення контрактної форми трудового договору передбачено для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а тому ОСОБА_1, реалізуючи право на вільний вибір роду занять і роботи, при прийнятті на посаду керівника ДП «Володимирецький лісгосп», погодився із строковим характером трудових правовідносин між ним та підприємством. У такому випадку частина третя статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не може бути підставою поновлення на роботі позивача, строк дії контракту якого закінчився.

З урахуванням тих обставин, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії встановлюється угодою сторін, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення його прав як інваліда ІІІ групи при звільненні за закінченням строку дії контракту є необґрунтованими.

Застосування положень статті 42 КЗпП України

Згідно статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, у тому числі працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Разом з тим, підставою звільнення позивача є закінчення строку дії контракту, а не скорочення чисельностічи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у зв?язку з чим колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що норми статті 42 КЗпП України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Застосування Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 818 від 09 жовтня 2013 року (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 18 пункту 11 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521, голова Держлісагентства утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Відповідно до пунктів 4, 6 Порядку пропозиція щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, погоджується з головою райдержадміністрації. Повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. У разі, коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

Позивач посилається на порушення пункту 7 Порядку при його звільненні.

Разом з тим, в пункті 7 Порядку зазначено, що у разі вмотивованої відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади повторно подає у п'ятиденний строк пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства. У разі повторної відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади вносить у 10-денний строк пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника підприємства на розгляд Кабінету Міністрів України за участю Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голів місцевих держадміністрацій.

Таким чином, пунктом 7 Порядку врегульовано процедуру погодження пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства, а не його звільнення.

За таких обставин, пункт 7 Порядку погодження з ГоловоюРади міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не врегульовує спірні правовідносини.

Посилання судів на норми пункту 7 Порядку не призвело до неправильного вирішення справи, а тому з цих підстав оскаржуване судове скасуванню не підлягає.

Щодо повноважень заступника голови Держлісагентства на звільнення позивача

Відповідно до положень частини п?ятої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади заступники керівника центрального органу виконавчої влади здійснюють повноваження відповідно до затвердженого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов'язків, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності керівника центрального органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов'язки виконує один із заступників відповідно до встановленого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов'язків.

Наказом Держлісагенства від 02 грудня 2016 року № 449 розподілено обов'язки між головою Держлісагенства, його першим заступником та заступником на час їх тимчасової відсутності. За схемою до цього наказу на період тимчасової відсутності голови виконання його обов'язків покладається на першого заступника, а в разі відсутності першого заступника - повноваження покладаються на заступника голови.

08 листопада 2017 року звільнено голову Держлісагенства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №784-р, а наказом Держлісагенства від 02 грудня 2016 року № 449 з 09 листопада 2017 року обов'язки голови відомства виконує його заступник ОСОБА_3, що також підтверджується відомостями із офіційного веб-сайту Держлісагенства http://dklg.kmu.gov.ua/forest/control/uk/publish/article?art_id=151707&cat_id=34017.

З урахуванням викладеного, при видачі оспорюваного наказу заступник голови Держлісагенства діяв у межах наданих повноважень та відповідно до закону, доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Щодо судового збору

У мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначено, що сплачений Держлісагенством при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 171 грн 60 коп. підлягає стягненню з позивача на користь учасника справи, що його поніс.

Разом з тим, в резолютивній частині ухваленого апеляційним судом рішення відсутні висновки щодо розподілу судових витрат.

Наведені обставини становлять підставу ухвалення апеляційним судом додаткового рішення (стаття 270 ЦПК України), а не скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду (стаття 412 ЦПК України) за результатами касаційного оскарження, оскільки фактично питання щодо розподілу судових витрат апеляційним судом не вирішено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик