Справа № 136/2333/18
провадження № 2/136/886/18
РІШЕННЯ

іменем України

"15" березня 2019 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що він, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Валентина Вруцького, 12, в м. Липовець, Вінницької області. Відповідач ОСОБА_2 приходиться йому рідним сином, тому місце його проживання було зареєстроване у належному йому житловому будинку з його згоди. Однак вже більше трьох років у спірному обєкті нерухомості відповідач не проживає, не несе жодних зобовязань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право на користування належним йому житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає йому як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом.

В межах визначеного судом строку відповідач подав відзив, відповідно до якого просив суд в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що він дійсно за згодою членів сімї з жовтня 2016 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 із співмешканкою ОСОБА_3, утім відвідує батьків, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, допомагає їм по господарству, в силу свого здоровя, оскільки він являється інвалідом ІІ групи, відтак має обмежені можливості у працездатності. Витрати по утриманню будинку та сплати комунальних платежів він не несе. З осені 2018 року не довідувався до батьків, так як їх відносини значно погіршились, через бажання зняти його з реєстрації місця проживання у належному батькові будинку.

У судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

За клопотанням позивача судом було викликано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Валентина Вруцького, 12, в м. Липовець, Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84729863 від 11.04.2017 (а.с. 7).

Як убачається із довідки виданої Липовецькою міською радою 07.11.2018 за №4924 (а.с.10), яка видана на підставі домової книги, у житловому будинку по вул. Валентина Вруцького, 12, в м. Липовець, Вінницької області, поміж ОСОБА_1 зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про народження серія І-АМ №006067 (а.с.6), батьком ОСОБА_2 зазначено позивача ОСОБА_1.

Обставина щодо реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачеві житловому будинку ним визнавалась, отож вона не підлягає доказуванню, а у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання відповідачем (ст.82 ЦПК України).

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача, який приходиться йому сином таким, що втратив право користування належним йому житловим будинком.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У пункті 39 ППВССУ від 07.02.2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Із показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були допитані безпосередньо у судовому засіданні судом встановлено, що вони являються сусідами позивача - ОСОБА_1, а тому часто бувають вдома в останнього, отож їм достовірно відомо, що відповідач не проживає з батьками у житловому будинку по вул. Валентина Вруцького, 12, в м. Липовець, Вінницької області, більше 2,5 роки та відповідно за показами ОСОБА_5 біля 3 років, хоча інколи навідується до них допомагає по господарству, якогось разу мив машину.

Факт не проживання за місцем зареєстрованого місця проживання також визнавався відповідачем, який суду пояснив, що він проживає на даний час в м. Липовець по вул.. Столярського, 32, із співмешканкою. При цьому, поважних причин відсутності за зареєстрованим місцем проживання відповідач суду не навів.

Встановлені судом обставини підтверджують відсутність відповідача понад один рік без поважних причин за місцем зареєстрованого місця проживання, що є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права особи на користування житловим приміщенням.

З урахуванням встановлених судом обставин, які були підтверджені зібраними у справі належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, отож підлягає до задоволення у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Зважаючи на те, що позов задоволено, а відповідач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням серія ААГ №124820, отож звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; РНОКПП - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Вінницька область, м. Липовець, вул. Валентина Вруцького, буд. 12.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.03.2019.

Суддя Д.Т. Кривенко