АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/372/19Головуючий по 1 інстанції - Пасацька Л.А.
Категорія: 304090300 Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М., Попова М.В.

за участю:

представника позивача Назаренка С.М.

відповідача ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року (ухваленого суддею Пасацькою Л.А.) у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

:

в с т а н о в и л а :

03 вересня 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно укладеного договору б/н від 29.03.2011 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір про надання банківських послуг є договором приєднання згідно ст.634 ЦК України, який складають: Заява відповідача разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеними на банківському сайті: www.privatbank.ua.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, не повернула банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов цього договору.

Станом на 26.06.2018 року заборгованість склала суму 15476 грн. 37 коп., з яких: за процентами - 7289 грн. 44 коп., пенею - 8485 грн. 28 коп., штрафами: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 713 грн. 16 коп.

Просив позов задовольнити і віднести за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року в позовних вимогах АТ КБ «Приватбанк» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій зазначено, що дане рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.12.2018 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а судові витрати стягнути з відповідача.

В обгрутування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог керувався тим, що відповідач сплатила в рахунок погашення кредитних забов'язань за період з 01 вересня 2015 року до 19 листопада 2018 року, суму в розмірі 8 744,17 грн., зарахування якої здійснювалось банком першочергово для усунення неустойки та помилково обрахованих процентів, яка перевищує суму боргу. Із зазначеним обгрунтування суду першої інстанції апелянт не погоджується, так як на його думку рішення є помилковим та не відповідає обставинам справи та не відповідає нормі п. 5 ст. 263 ЦПК України.

Апелянтом наголошено, що відповідач по справі в суді першої інстанції не заперчував, що дійсно на підставі укладеного договору отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами зазначеному у тарифі, котрий діє на момент нарахування. Також відносно винекнення прострочення забов'язання в апеляційній скарзі вказано, що при настанні такого прострочення проценти мають бути сплачені у двократному розмірі від зазначеного тарифу, що діють на дату нарахування.

Так в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач після отримання картки та ознайомлення з умовами правил нанадання банківських послуг здійснив дії щодо проведення активації та користувався картокою і отримував кредитні кошти. Тому проведення зазначиних дій на думку апелянта вказують на те, що сторонами дійсно було підписано договір.

У зв`язку з порушенням забов`язань за договором у відповідача станом на 26 червня 2018 року виникла заборгованість перед апелянтом в сумі 15 476,37 грн.

Представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що суд дійшов до хибного висновку, адже при укладені договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Своєю заявою відповідач підтверджує факт, що вона повністю була проінформована про умови кредитувння в ПАТ КБ «Приватбанк» , з якими відповідач була ознайомлена.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Дія договору підтверджується тим фактом, що відповідач користувалась картокою на яку їй було надано кредитний ліміт.

Згідно ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до розрахунку заборговності наданої позивачем до суду першої інстанції вбачається, що розмір процентної ставки за договором розпочинається з 01 вересня 2014 підвищується з 30% до 34.80 % , а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %, тому станом на 26 червня 2018 року відповідач має заборгованість 15 476,37 грн.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що АТ КБ «Приватбанк» виконував умову договору та на виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Про те відповідач не зверталась до банку з письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а натомість продовжувала знімати та погашувати кошти. Враховуючи вище наведене, представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та у зв'язку з цим просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_4 подано відзив, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що процентна ставка за кредитом, як плата за користування коштами (ст. 1056-1 ЦК України) може бути фіксованою або змінюваною, її тип визначається кредитним договором, а саме Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Виходячи з положень укладеного між сторонами 29.03.2011 р. кредитного договору (Заява на видачу кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку) відсотки за користування Кредитом відповідач сплачує у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» згідно кредитного договору №б/н від 20.04.2011 р. базова ставка в місяць ( на залишок заборгованості) складає 2,5%.

Натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що за користування кредитними коштами відповідачу, починаючи з 01.09.2014 р. нараховані відсотки за ставкою 34,80% річних (2,9 % місяць), з 01.04.2015 р. - 43,20% річних (3,6% місяць), які суд вважає не доведеними належним чином.

Суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за заявою № б/н від 29.03.2011 року позивачем в межах заявлених ним вимог доведені лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 4056 грн. 37 коп., процентів за користування кредитом виходячи зі ставки 2,5 % на місяць в сумі 450 грн. 88 коп. та штрафів в сумі 725 грн. 36 коп., у загальній сумі 5282 грн. 61 коп.

Однією з підстав припинення зобов'язання є виконання, проведене належним чином (ст.599 К України).

Судом встановлено та не спростовано учасниками справи, що відповідач сплатила в рахунок погашення кредитних зобов'язань за період з 01.09.2015 р. до 19.11.2018 р. загальну суму 8744 грн. 17 коп., зарахування якої здійснювалось банком першочергово для погашення неустойки та помилково обрахованих процентів, яка значно перевищує розмір заборгованості, встановлений судом, а тому належним чином здійснила виконання, що є підставою для припинення зобов' язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про

стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з припиненням зобов'язання між сторонами внаслідок належного його виконання відповідачем, та недоведеністю іншого розміру заборгованості позивачем.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що 29.03.2011 року за кредитним договором б/н ПАТ КБ «Приватбанк», надав відповідачу кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (360 днів) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Сторони домовились, що договір складає Заява клієнта на видачу кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, тобто, в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Кредитні картки отримувались відповідачем в банку неодноразово, строк дій картки, виданої 15.11.2018 року, до кінця серпня 2022 року.

Згідно розрахунку через порушення відповідачем умов зазначеного Договору станом на 26.06.2018 року в неї виникла заборгованість у загальній сумі 15476 грн. 37 коп., з яких: за тілом та процентами - 7289 грн. 44 коп., пенею - 8485 грн. 28 коп., штрафами: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 713 грн. 16 коп. (а.с. 10-13).

Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач зобов'язання своєчасно не виконав, не повернув банку грошові кошти для погашення існуючої заборгованості, останній платіж здійснила 12.06.2017 pоку, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та 19.11.2018 року згідно квитанції, фактично визнавши існування заборгованості.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач.

Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому окрім листів та телеграм можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-ресурс.

Дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем вбачається, що розмір процентної ставки за договором починаючи з 01.09.2014 року підвищувався з 30 до 34,80 відсотків, а з 01.04.2015 року до 43,20 відсотків, та станом на 26.06.2018 року має заборгованість -15476.37 грн.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 "Права банку" Умов та правил надання банківських послуг: "Змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта".

Згідно з п. 1.1.2.3 "Обов'язки Клієнта" Умов та правил надання банківських послуг: "Одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками".

Згідно з п. 1.1.2.4 "Обов'язки Клієнта" Умов та правил надання банківських послуг: "У разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку звернутися до Банку для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання".

AT КБ "ПРИВАТБАНК" виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував Відповідача про зміну відсотків по кредиту. Надана до суду виписка по картковому рахунку містить інформацію про те, що відсоткова ставка буде підвищена. Наприклад, дата 31.07.2014 року - "проценты за использование кредитного лимита (ставка 2.5 процента в месяц по кредитными операциям до 31.08.2014, 2.9 процента - по операциям с 01.09.2014".

Натомість, Відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже Відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.

Верховний суд України в "Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин" (2009-2010 pp.) зауважує, що важливим є й поведінка сторін після прийняття рішення банком щодо зміни відсоткової ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору. Якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), оскільки фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. В нашому випадку має місце й прийняття Відповідачем пропозиції про зміну умов договору. Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не прийняв змінені умови кредитного договору.

З моменту збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відповідач здійснював сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується, наданим представником позивача розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, де прослідковується, що відповідач вносив чергові платежі на сплату кредиту. Обставини справи свідчать про те, що Відповідач прийняв і погодився зі зміненими умовами кредитного договору.

Зменшуючи заборгованість по відсоткам та перераховуючи заборгованість, суд першої інстанції не врахував, що:

- саме на Відповідачеві лежить обов'язок регулярно знайомитися зі змінами Умов та

правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що Відповідач засвідчила власним

підписом в Заяві;

- Приватбанк інформує Відповідача про зміну тарифів у виписці, та саме на

Відповідачеві лежить обов'язок одержувати такі виписки;

- саме Відповідач у випадку незгоди зобов'язаний звернутися з письмовою заявою до банку про розірвання договору.

Виходячи з обізнаності Позичальника з умовами правилами і тарифами, які разом з заявою, підписаною позичальником складають кредитний договір, невиконання останнім передбаченого цим договором обов'язку отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, не є підставою вважати, що Банк не виконав свого обов'язку про повідомлення клієнта про зміну тарифів. Виписка про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам є каналом інформативного повідомлення клієнта, який офіційно передбачений умовами договору в якості обов'язкового. Застосування Банком інших засобів комунікації для передачі клієнту інформації зокрема про збільшення процентної ставки є правом Позивача.

При таких обставинах, виходячи безпосередньо з умов договору, вважається, що Відповідач таким чином погодився зі змінами (збільшенням) розміру процентної ставки запропонованої AT КБ "ПриватБанк".

З моменту укладення договору, відповідач виконував всі його умови. Таким чином, прийняв на себе всі зобов'язання та виконуючи їх, ніяких вимог до банку чи яких-небудь пропозицій змінити умови договору в будь-якій частині не надходило.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3,6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Незастосування судом першої інстанції названих норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконані та кредитором не прийняті.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua.; або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.), AT КБ «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила падання банківських послуг».

Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., згідно яких обслуговується відповідач.

Анкетою-заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно анкети-заяви відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Таким чином, судом першої інстанції порушена норма матеріального права, а саме ст. 204 ЦК України.

Відповідно до заяви, відповідач зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанка.

Відповідач укладання чи неукладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, таким чином судом першої інстанції помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

В силу ч.2 ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у AT "КБ "ПриватБанк", в якій виявила бажання отримати кредитні кошти та підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

Вказана позиція підтримана судовою практикою, а саме в Постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2018 року справа № 755/2720/16-ц. провадження 61-1411св18).

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Строк дії картки до серпня місяця 2018 року. Позивачем поставлені вимоги про стягнення заборгованості станом на 04 липня 2018 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором без номера від 29.03.2011 року за тілом кредиту в сумі 4056 грн. 37 коп. та за відсотками за користування кредитом в сумі 3233 грн. 07 коп. - підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення нарахованої пені в сумі 8485 грн. 28 коп., колегія суддів приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Разом з тим вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) -500 грн.; штрафу (процентна складова) - 713 грн. 16 коп., виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Проте, ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та в розумінні ст. 263 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому вірно врахована судом першої інстанції.

Враховуючи обов'язок боржника сплатити неустойку в разі порушення ним зобов'язання, а також неможливість одночасного застосування штрафу та пені, колегія суддів приходить до переконання за доцільне стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу (фіксована частина та процентна складова) та відмовити у стягненні нарахованої пені.

З огляду на викладене, у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, колегія суддів апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. - задовольняє частково. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року у даній справі скасовує та ухвалює нову постанову. Позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольняє частково. Стягує з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 березня 2011 року в сумі 8502 грн. 60 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 4056 грн. 37 коп.; заборгованості по вістотках за користування кредитом в сумі 3233 грн. 07 коп.; штрафів: фіксована частина в сумі 500 грн. та процентна складова в сумі 713 грн. 16 коп., а в іншій частині позову відмовляє.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пропорційно до задоволених позовних вимог (54,9%) судові витрати в сумі 2418 грн. 35 коп.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Литвиненко О.Л. - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2018 року у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 березня 2011 року в сумі 8502 грн. 60 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 4056 грн. 37 коп.; заборгованості по вістотках за користування кредитом в сумі 3233 грн. 07 коп.; штрафів: фіксована частина в сумі 500 грн. та процентна складова в сумі 713 грн. 16 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 2418 грн. 35 коп.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, на умовах та в порядку визначеному ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 березня 2019 року.

Судді : Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л.