Дата документу 21.03.2019 Справа № 332/842/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/842/18 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/895/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Концерну міські теплові мережі в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року Концерн міські теплові мережі в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерном «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району здійснено за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року постачання теплової енергії в нежитлове приміщення II підвалу загальною площею 172, 6 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радіаторна буд.46 та належить на праві приватної власності відповідачу.

Відповідач не виконує свої зобовязання по оплаті за спожиту теплову енергію, у звязку з чим позивач надсилав на адресу відповідача вимогу щодо погашення заборгованості, відповіді на вимогу, направлені Концерном «МТМ» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району відповідач не надала. Крім того, 22.02.2017 року на адресу відповідача були повторно направлені цінним листом з описом договір купівлі продажу теплової енергії, додатки до договору та копію розрахунку теплового навантаження, які було отримано відповідачем.

В позові позивач просить суд посилаючись на зазначені обставини, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11395 грн. 51 коп., 3 % річних у сумі 320 грн.32 коп.,, інфляційних втрат у сумі 1252 грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 1762 ,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, з підстав указаних в позові. Також він пояснив, що договір з відповідачкою не укладався, а тому теплова енергія була набута в період опалювального сезону, указаного в позові безпідставно. Рецензія розрахунку може бути урахована при визначенні обєму отриманої теплової енергії в опалювальному сезоні 2018-2019 року, оскільки зазначені в ній переобладнання виконані 24.07.2018 (а.с.87) , тобто вже після складення розрахунку МТМ на який надано рецензію. Крім того, представник позивача, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги в частині стягнення % річних у сумі 320 грн.32 коп., інфляційних втрат у сумі 1252 грн. 51 коп. залишити без розгляду в іншій частині задовольнити.(а.с.68)

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 11395,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені судові витрати в розмірі 1548,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п'ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Концерн «МТМ» подав відзив на апеляційну скаргу зазначаючи, що всі доводи апелянта в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Просить апеляцій скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог у відповідній частині.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району, який діє на підставі статуту в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року здійснив постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 22, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радіаторна буд. 46, власником 57/100 частин якого, є ОСОБА_3, що підтверджується в матеріалах справи довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 118062863 від 22.03.2018 року (а.с.31-32).

Позивачем було оформлено договір купівлі продажу теплової енергії та направлено на адресу відповідача з метою подальшого укладення договору між сторонами. Договір не укладено, відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачем відповідних послуг. Нежитлове приміщення відповідача розташоване у підвалі пятиповерхового житлового будинку з централізованим опаленням. Тепловикористальне обладнання нежитлового приміщення відповідача це трубопроводи подавального та зворотнього теплоносія, стояки, регістр з ребристої труби. Тобто, теплова енергія для опалення нежитлового приміщення споживається Відповідачем з цих елементів системи опалення, які є невідємною складовою централізованої системи теплопостачання всього житлового будинку, відєднання якої є неможливим. Факт надання теплової енергії підтверджено актом обстеження, розрахунком теплового навантаження . (а.с. 23-28)

Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з централізованого опалення, однак вона не виконує свого обов'язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість заявлена позивачем до стягнення.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

ОСОБА_3 не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного на момент відключення законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання відповідачці послуг з постачання тепла за період, за який судом першої інстанції стягнута заборгованість.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги надану відповідачем рецензію розрахунку теплового навантаження на опалення виконаного концерном «МТМ» оскільки зазначені в ній переобладнання по ізоляції опалювальних приладів виконані 24.07.2018 року (а.с.108), тобто вже після вкладення розрахунку концерну «МТМ» на який надано рецензію.

Судом першої інстанції встановлені всі фактичні обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

Обов'язок відповідачки як власниці квартири та споживача житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом належної оцінки акту обстеження не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, оскільки акт обстеження системи тепло споживання приміщення відповідача від 08.02.2017 р. правомірно виконаний та складений спеціалістами концерну «МТМ», який є теплопостачальною організацією для споживачів згідно ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» та Статуту Концерну «МТМ», та представником балансоутримувача будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, КП «Наше місто» у присутності орендаря споживача.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення в нежитлове приміщення II підвалу який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а тому зобов'язана оплатити надані послуги. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення, як і не укладання договору про надання послуг, не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: