Справа № 204/6868/18
Провадження № 2/204/231/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, про скасування і визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, припинення права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності за територіальною громадою,-
Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена Дніпровська міська рада в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_9 не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також, зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву або пояснень щодо позову не подав.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.
У судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_4, яка була матір'ю дітей: неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), і малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
Дитина ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Ленінської районної у місті ради від 26.06.2009 року № 417 «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_9» виховується в сім'ї піклувальника ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3.
Дитина ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 22.02.2013 року № 35 «Про створення прийомної сім'ї гр. ОСОБА_7 та влаштування у сім'ю дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5» виховується в прийомній сім'ї ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4.
Згідно з п. 3 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, у разі влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, жиле приміщення зберігається за ними протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Тому, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.01.2010 року № 12 «Про закріплення житла за малолітньою дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6» за малолітнім (на той час) ОСОБА_1 закріплено житло за адресою: АДРЕСА_2, в якому за ним зберігається право на проживання і користування житловою площею та на участь у його приватизації (а.с.16).
Так само, рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 25.12.2012 року № 258/1 «Про влаштування до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5» за малолітньою ОСОБА_2 закріплено житло за адресою: АДРЕСА_2, в якому вона має право на проживання, користування та на участь у його приватизації (а.с.13).
15 травня 2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис про смерть ОСОБА_8, що підтверджується листом Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.05.2018 року № 1415/14.6-42 (а.с.30).
При цьому, судом встановлено, що право власності квартиру АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_3. Державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 була проведена на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: б/н, виданого 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта нерухомого майна від 02.02.2018 року № 112698871 (а.с.18-19).
Згідно відповіді ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 27.11.2018 року за № 186/409, який нібито видав свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я відповідача, - щодо факту видавання виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та інформації щодо особи, якій підприємством було видано ордер на право заняття відокремленого житлового приміщення за вказаною адресою, роз'яснено, що у зв'язку з передачею у 1997 році житлового фонду ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» у комунальну власність територіальних громад міста на баланс КЖЕП «Південне» надати запитувану інформацію підприємство не може.
Згідно відповіді ліквідатора КЖЕП «Південне» від 05.12.2018 року за вих. № 1205 щодо наявності в журналі реєстрації видачі свідоцтв про право власності даних по виданому 07.09.1993 року свідоцтву про право власності на квартиру АДРЕСА_1, - в журналі реєстрації заяв за 1993 рік відсутній запис щодо виданого свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.93).
За даними електронної бази департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1, що підтверджується листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 24.05.2018 року за № 3/9-2628.
Все вищевказане в сукупності дає підстави суду вважати, що квартира АДРЕСА_1 протиправно вибула із власності територіальної громади міста Дніпра (комунальної власності), а реєстрація права власності на неї за ОСОБА_3 була проведена у незаконний спосіб, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Право комунальної власності, в тому числі на житловий фонд квартиру, є таким, що виникло та існує в силу Закону України «Про власність», Закону УРСР «Про економічну самостійність Української PCP», Постанови Кабінету Міністрів України №311 від 5 листопада 1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону Українській PCP «Про економічну самостійність», до власності народу України належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві, сільському господарстві, транспорті, зв'язку, банки, кредитні установи, майно торгових, комунальних та інших підприємств, а також житловий фонд та інше майно на території України.
Відповідно до вищенаведених нормативних актів, регулювання відносин власності із здобуттям Україною незалежності проводилось встановленням державної форми власності, у т.ч. на житловий фонд (який на час прийняття законів не перебував в індивідуальний, кооперативній власності громадян) та подальшого роздержавлення майна у спосіб встановлений законом.
Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду передано до комунальної власності відповідно до Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 05 листопада 1991 року.
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на житловий фонд.
Відповідно до ч. 1 ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді.
Будинок 12 по вул. Титова міста Дніпропетровська переданий до комунальної власності згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27.07.2006 року № 3067.
Відповідно до ч. 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно норм ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
При цьому, звернення з даним позовом обумовлено необхідністю захисту житлових прав малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і неповнолітньої дитини-сироти - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушених у зв'язку з незаконним вибуттям квартири із власності територіальної громади.
Відповідно до принципу 6 «Декларації про права дитини» (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 році - далі Декларації), на суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, які не мають сім'ї, і про дітей, які не мають достатніх коштів для існування.
Відповідно до принципу 4 Декларації, дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.
У преамбулі Декларації зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.
Статтею 7 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх усиновленні на національному і міжнародному рівнях (прийнята Резолюцією 41/95 Генеральної Асамблеї ООН від 3 грудня 1986 р) передбачено, що Уряди повинні визначати ефективність національних служб, що займаються турботою про дітей, і розглядати відповідних заходів.
Частиною 3 Статті 3 «Конвенції ООН про права дитини» передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», діти, які залишилися без батьківського піклування мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, суд виходить з того, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи та оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради поза її волею, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.
При цьому, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.
Вказана правова позиція висловлена й у постанові Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року у справі № 916/1624/15 та постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 3-604гс16 та від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376ц16.
За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, серія та номер: б/н, видане 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод на ім'я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1); скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38960103 від 26.12.2017 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), прийняте державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради, на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: б/н, виданого 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод; скасувати запис номер 24154359 від 20.12.2017 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), внесений державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради, на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: б/н, виданого 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод; припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) повернути квартиру АДРЕСА_1 територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради; визнати за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 4228 грн. 80 коп., з яких: судовий збір в сумі 704 грн. коп. 80 за кожну з шести позовних вимог (відповідно до норм ст. 6 Закону України «Про судовий збір» і п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 166, 167 СК України, ст. ст. 810, 817, 824 ЦК України, ст. ст. 58, 61, 64, 65, 71, 98, 109, 116 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 11, 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. ст. 1, 11, 25, 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, про скасування і визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, припинення права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності за територіальною громадою - задовольнити повністю.
Визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, серія та номер: б/н, видане 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод на ім'я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1).
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38960103 від 26.12.2017 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), прийняте державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради, на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: б/н, виданого 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод.
Скасувати запис номер 24154359 від 20.12.2017 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), внесений державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради, на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: б/н, виданого 07.09.1993 року виробничим об'єднанням Південний машинобудівний завод.
Припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) повернути квартиру АДРЕСА_1 територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради.
Визнати за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 4228 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04052488, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5.

Дніпровська міська рада, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26510514, місцезнаходження: 49601, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75.

Суддя В.В. Самсонова