Справа № 462/5450/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2214/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Галайко Н.М. від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України та до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути із Держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти за завдану моральну шкоду - 15000 грн.Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що незаконними, протиправними діями слідчого ОСОБА_3. йому було завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне не визнання позивача потерпілим, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя, виникла необхідність у судовій тяганині, які підтверджено ухвалами слідчих суддів.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 247, ч. 3 ст.12, ст.ст. 81, 89, ч.4 ст. 277, ч.1 ст. 274, ч.4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 23, 1176, 1173, 1174 ЦК України, п.5, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440-цс16, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №641/2328/17 та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що, оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначав бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівські області в частині неналежного виконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України. В даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) слідчих. Суд зазначає, що незаконність та протиправність цих обставин у встановленому законом порядку встановлена не була. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, прийняттям слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області постанови про закриття кримінального провадження № 0003389 від 15 серпня 2017 року, вважаючи таке рішення незаконним і протиправним лише з огляду на подальше його скасування заступником керівника Львівської місцевої прокуратури № 2. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Львівської міської прокуратури № 2 зі скаргою на постанову слідчого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0003389 від 15 серпня 2017 року. Судом встановлено, що 22 січня 2018 року постановою Львівської місцевої прокуратури № 2 було задоволено скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 24 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0003389, скасовано цю постанову, а матеріали кримінального провадження були направлені в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області для продовження досудового розслідування. Вищезазначена постанова Львівської місцевої прокуратури № 3 свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_2, по своєму інтерпретуючи зміст частини 6 статті 1176 ЦК України. Аналогічна ситуація складається і з оскарженням позивачем відмов слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 у визнанні ОСОБА_2 потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні, які той оскаржував до Залізничного районного суду. Окрім цього суд зазначив, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону,- не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

3 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив стягнути з Держави України через Державну казначейське службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 15000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003389 від 15 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яким йому завдана значна моральна та матеріальна шкода. Як зазначає позивач, вже понад 1 рік триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчого ОСОБА_3, що, на думку позивача, вже є протиправним. Грубо порушуються його права як потерпілого та не проводяться усі необхідні слідчі дії. 22 січня 2018 року постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 скасовано постанову слідчого ОСОБА_3 від 22 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0003389 від 15 серпня 2017 року на підставі її незаконності, передчасності, необґрунтованості, оскільки слідчим не було проведено всіх необхідних дій та дано письмові вказівки. 15 лютого 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/278/18 винесено ухвалу, якою скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 02 лютого 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 02 лютого 2018 року про визнання потерпілим. Слідчим ОСОБА_3 зазначена ухвала слідчого судді була проігнорована та далі продовжилося порушення прав позивача як потерпілого. 29 березня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/278/17 винесено ухвалу, якою зобов'язано слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 розглянути клопотання ОСОБА_2, від 02 лютого 2018 року про визнання його потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні. Зазначена ухвала слідчим ОСОБА_3 була проігнорована. 23 квітня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/278/18 було винесено ухвалу, якою вже вкотре скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 06 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 02 лютого 2018 року про визнання його потерпілим. 20 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі 462/278/18 винесено ухвалу, якою скасовано постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 22 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0003389 від 15 серпня 2017 року. Слідчий суддя дійшов висновків, що слідчим передчасно та без проведення необхідних слідчих дій була винесена оскаржувана постанова.Вказаними діями слідчого ОСОБА_3, позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну, через повну бездіяльність слідчих, їх умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм мого життя. розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 15000 грн., із розрахунку двох середніх місячних заробітних плат в регіоні.

Як вбачається із матеріалів справи та учасниками справи не оспорено та не спростовано, - з 2017 року по даний час, тобто майже два роки триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003389, що розпочато 15.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.При цьому рядом судових рішень встановлено фактично протиправну бездіяльність посадової особи Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області щодо проведення належного досудового розслідування та, як наслідок порушення прав та законних інтересів позивача, як заявника у такому. А саме: слідчим неодноразово протиправно закривалось кримінальне провадження; не розглядалось клопотання позивача про визнання його потерпілим; неналежним чином вирішувалось клопотання про визнання позивача потерпілим, що вцілому призвело до тривалої бездіяльності щодо розслідування у згаданому кримінальному провадженні.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Як встановлено вище спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних рішень та бездіяльності посадової особи Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, а також рішенням посадової особи прокуратури (ухвали слідчих суддів Залізничного районного суду від 15.02.2018 року, 29.03.2018 року, 23.04.2018 року, 20.06.2018 року про скасування постанов слідчого про: закриття кримінального провадження; про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим; про зобов'язання слідчого розглянути клопотання про визнання потерпілим (а.с. 5-9), Постанова Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 22.01.2018 року), встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадової особи Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що вцілому призвело також і до неправомірної бездіяльності з розслідування у кримінальному провадженні, - колегія суддів дійшла до висновку про дійсність факту заподіяння такими бездіяльністю та рішеннями моральної шкоди позивачу та про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими бездіяльністю та рішеннями моральної шкоди.

Слід вважати, що тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні спричиняє заявнику (потенційному потерпілому) відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом тривалого часу та триває і по даний час (протилежного не доведено) та потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе.

Вказане відповідає, також, і правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно встановлено, відсутність факту заподіяння вказаними неправомірними діями та бездіяльністю позивачу моральної шкоди.

Однак, у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Тому, зважаючи на обсяг, характер та тривалість заподіяних моральних страждань позивача колегія суддів вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди визначений позивачем слід вважати завищеним та враховуючи принципи розумності та справедливості колегія суддів вважає за можливе необхідну до відшкодування моральну шкоду визначити у розмірі 2 тис. грн.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу задовольнити частково.

Рішення ж суду слід скасувати з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача Державної казначейської служби України на користь позивача для відшкодування завданої йому моральної шкоди - 2000 тис. грн.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід стягнути судовий збір з відповідача в користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2000 грн. для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Державної казначейської служби Українив дохід держави 93,97 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 140,96грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції за такими реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: 6001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22.03.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра