ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Харків

справа № 642/5883/16-ц

провадження № 22-ц/818/2078/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою;

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, виділення частки, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року, ухвалене суддею Єфтіфієіва В.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Харківського виконавчого комітету, про виділення частки, встановлення порядку користування майном.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року належить 5/6 частин будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 частина вказаного будинку з надвірними будівлями належить ОСОБА_2 (відповідачу) на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 672 кв.м.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6668, від 11.12.2017 року, розподілити житловий будинок відповідно до ідеальних часток не надається можливим.

У зв'язку із чим, після уточнення позовних вимог остаточно просила визначити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 зазначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6668, від 11.12.2017 року виділивши ОСОБА_1 , в користування на належні 5/6 частин:

- приміщення в житловому будинку «А-1» у виді житлової кімнати 1-5 площею 9,9кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 13,1 кв.м., хол 1-8 площею 10,1кв.м.;

- житлову прибудову літ. «А 4-1» у виді коридору І площею 5,7кв.м., коридору 1-9 площею 4,1кв.м., санвузла 1-10 площею 7,1кв.м., кухні 1-11 площею 12,8кв.м., житлової кімнати 1-12 площею 19,6кв.м.,

- надвірні будівлі сарай літ. Б, погріб літ. В, навіс літ. 3, ворота № 6, огорожа № 7, огорожа № 8, вимощення 1.

Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно варіанту 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6668 від 11.12.2017 року відповідно до належних сторонам часток:

- ОСОБА_1 , як співвласнику 5/6 часток виділити в користування земельну ділянку площею 532 кв.м

- ОСОБА_2 на 1/6 частку виділити в користування земельну ділянка площею 140 кв.м.

- частину земельної ділянки площею 8,0 кв.м. залишити в загальному користуванні співвласників.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності, виділення частки, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому належить 1/6 частка домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадок за заповітом від 16.06.1990 року. Вказує, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертиза № 6668, від 11.12.2017 року зробити виділ належної йому частки 1/ 6 за фактичним користуванням цілком можливо і наполягає на єдиному варіанті виділу частини житлового будинку та на першому варіанті визначення порядку користування земельною ділянкою.

У зв'язку із чим просить визнати за ним право власності на добудовану прибудову (літ. А -2), приміщення 2-1 кухню 2-2 житлова" кімната пл. 12,7м ; 2-4 сходи, пл. 2,3м ; 2-5 хол пл. 19,7м2, 2-6 житлову кімнату пл. 39,5м ; 2-7 коридор пл. 3,5м ; 2-8 комору пл. 2,6м ; 2-9 житлова кімната пл. 16,5м ; сходову клітину ІY пл. 3,4м. ; тамбур літ «а» пл. 3,6 кв.м.; гараж літ. «Г» розмір 7,35м. х 6,3-20м.; льох літ. «Д» ; майстерню літ. «Ж» разм. 8,52x3,80 та переобладнану житлову кімнату 2-3 під підсобне приміщення пл. 6,1м у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Провести виділ належної ОСОБА_2 1/6, частки житлового будинку А-1 та житлової прибудови А -2 та надвірних будівель за фактичним користуванням 2-3 підсобне приміщення пл. 6,1м; приміщення 2-1 кухню 2-2 житлова кімната пл. 12,7м ; 2-4 сходи пл. 2,3м2; 2-5 хол пл. 19,7м.2; 2-6 житлову кімнату пл. 39,5м2; 2-7 коридор пл. 3,5м2; 2-8 комору пл. 2,6м2; 2-9 житлова кімната пл. 16,5м2; сходову клітину ІY пл. 3,4м 2 разом 112,6кв.м. на суму 566544, по надвірних будівлях а4 прибудова, а5 тамбур, погріб «Д», гараж «Г», майстерню «Ж» на суму 107132 грн, а разом по кв. НОМЕР_1 , що становить 58/100 частин.

Визначити порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_1 за першим варіантом експертного висновку № 6668 від 11.12.2017 року додаток № 3, при якому частина земельної ділянки пл.8 кв.м. залишається в загальному користуванні. Першому співвласнику на 5/6 часток виділяється 514 кв.м., що на 46 кв.м. менше ніж припадає на його ідеальну частку, враховуючи загальне користування першому співвласнику припадає в особисте користування 514 кв.м., в тому числі під будівлями. Другому співвласнику на 1/6 частку виділяється в користування 158 кв.м., враховуючи спільне користування співвласників в особисте користування другому співвласнику виділяється 154 кв. м. в тому числі під будівлями.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю та вирішено:

Визначити порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 , в користування на належні 5/6 частин:

- приміщення в житловому будинку «А-1» у виді житлової кімнати 1-5 площею 9,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 13,1 кв.м., хол 1-8 площею 10,1 кв.м.;

- житлову прибудову літ. «А 4-1» у виді коридору І площею 5,7кв.м., коридору 1-9 площею 4,1кв.м., санвузла 1-10 площею 7,1кв.м., кухні 1-11 площею 12,8 кв.м., житлової кімнати 1-12 площею 19,6 кв.м.,

- надвірні будівлі сарай літ. Б, погріб літ. В, навіс літ. 3, ворота № 6, огорожа № 7,огорожа № 8, вимощення І.

Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до належних сторонам частин:

- частина земельної ділянки площею 8,0кв.м. залишається в загальному користуванні співвласників.

ОСОБА_1 , як співвласнику 5/6 частин виділяється в користування земельна ділянка площею 528 м., що на 28 кв.м, (560 - 532) менше, ніж припадає на ідеальну частку. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 51 кв.м. (532-8*1/2), у тому числі під будівлями.

Іншому співвласнику ОСОБА_2 на 1/6 частину виділяється в користування земельна ділянка площею 136 кв.м., що на 28 кв.м. (140 - 112) більше ніж припадає на ідеальну частку. Так як частина земельної ділянки залишається в загальної користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 4 кв.м. (140 - 8*1/2),у тому числі під будівлями.

Границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянку від лінії забудови по пров. Аляб'єва, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 10,55м., 14,85 та ділянка загального користування 1,0м., далі по лінії розподілу житлового будинку, далі від прибудови літ. «а5» по прямій лінії довжиною 1.15м, потім повернув наліво по прямій лінії довжиною 1,80м., далі повернув направо по - прямій лінії довжиною 9,60м. до границі земельної ділянки, розділивши огорожу відрізки з розмірами 11,30м. і 11.20м. Для доступу до прибудови літ. «а4», по лінії забудови необхідно улаштувати хвіртку.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні вказаної справи по суті суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення, яке б допомогло сторонам у справі вирішити спір, однак вказане рішення неможливо виконати. Вказує, що судом не було враховано, що позивачка знесла частину надвірних будівель, які були у попереднього власника, а також знесла цегляну галерею, тобто її частка 5/6 істотно змінилася та становить іншу величину, та оскільки позивачка не ставить питання про визнання за нею права власності на нові прибудов, які вона здійснила особисто, встановити на сьогоднішній день яка частка узаконених домоволодінь їй належить неможливо. Вказані обставини підтверджені висновком експертизи № 6668 від 11.12.2017 року. Вважає, що варіант № 1 визначення порядку користування земельною ділянкою запропонований експертом у висновку судової будівельно-технічної експертиза № 6668 від 11.12.2017 року є єдиним варіантом, який би влаштовував і позивача і відповідача, оскільки відповідно вказаного варіанту обидві сторони зможуть користуватися каналізацією та водопостачанням. Наголошує, що приєднати його частину до центральної каналізації є неможливим, а ухваленим рішенням суд першої інстанції позбавив його можливості облаштувати вигрібну яму.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу та просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що доводи апелянта про те, що у позивача відсутні документи щодо права власності на будівлі, які були виділені їй в користування за рішенням суду є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Також вказує, що посилання апелянта на надані ним технічні умови від 31.05.2016 № 371 /ТУ-ВЧ КП «Харківводоканал» та від 13.07.2016 року №1321/ТУ-К від 13.07.2016 жодним чином не спростовують висновків суду. Вказані умови фіксують самовільно влаштований ОСОБА_2 ввід каналізації до його частини будинку і вимоги КП «Харківводоканал» до апелянта ще в 2016 році узаконити вказаний ввід. ОСОБА_2 потрібно було лише виконані всі вимоги, викладені у вищевказаних Технічних умовах, але він цього не зробив. Цей факт також знайшов підтвердження у відповіді на адвокатський запит КП «Харківводоканал» від 25.05.2018 року. Експерт стосовно влаштування вигрібної ями дав висновок про можливість її влаштування тільки згідно з санітарними вимогами і на підставі проекту організації, яка має відповідну ліцензію. ОСОБА_2 не надав жодного проекту про можливість влаштування вигрібної ями. Посилається на те, що апелянт не позбавлений можливості на звернення в законному порядку до відповідних органів місцевого самоврядування щодо набуття права власності на новозбудовані приміщення. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічних позовних вимог, оскільки неможливо виділити його ідеальну частку в нерухомому майні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 5/6 частин будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року, технічного паспорту.

Рішенням виконкому Ленінської районної у м.Харкові ради № 431 від 05.10.2010 року було вирішено зберегти та оформити раніше виконану житлову прибудову літ. «А 4-1» у домоволодінні АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 .

Вказані обставини також підтверджені довідкою КП "Харківське міське БТІ" від 22.08.2014.

Згідно довідки КП "Харківське міське БТІ" від 22.08.2014, вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 672 кв.м., згідно рішення Ленінського РВК від 29.02.1956 №67.

За вказаною довідкою КП «Харківське МбТІ» від 22.08.2014 № 1001979 при обстеженні будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 самочинно побудовані, перебудовані будівлі за вказаною адресою були відсутні.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщини від 16 червня 1990 року , зареєстрованому в КП "Харківське міське БТІ" 03.07.1990 № 27381 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності 28.07.2016, реєстраційний номер 100.491.596.3101 належить частина будинку у розмірі 1/6 за адресою АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

До вказаної частки будинку відповідачем було добудовано новостворену нерухомість - частину житлового будинку - прибудову літ. «А2-2» та надвірні споруди - гараж «Г», майстерню «Ж», погріб «Д», частина житлового будинку літ. «А-1», житлова прибудова літ. «А -2» , сіни А ; тамбур А5; гараж літ. «Г», майстерню літ. «Ж».

Рішенням Ленінського райвиконкому № 432 від 05.10.2010 року відповідачу був наданий дозвіл на збереження та оформлення прибудов, переобладнань та надвірних будівель (технічний паспорт домоволодіння АДРЕСА_1 від 17.06.2010 року.)

Рішення про збереження об'єкту № 432 від 05.10.2010 року відповідачем було одержане, але оформлення вказаних прибудов та перебудов не відбулося.

Згідно довідки №058/0/6-15 від 14.03.2016 року Комісією з питань топонімики та охорони історико-культурного середовища частину АДРЕСА_1, вирішено частину приєднати до АДРЕСА_1. Адресу АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1. Згідно з реєстру урбанонімів м.Харкова, затвердженого рішенням 9 сесії ХМР 4 скликання від 25.12.2002 року, для цього елементу вулично-дорожної мережі були внесено єдину назву «провулок «Аляб'єва».

По справі була призначена і проведена судова будівельно-технічна експертиза № 6668. Згідно висновку експерта від 11.12.2017 здійснити розподіл житлового будинку по ідеальним часткам не надається можливим.

Експертом було запропоновано один варіант виділу житлового будинку і надвірних будівель за фактичним користуванням та три варіанти порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_2 наполягає на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позову в частині визнання права власності, між тим такі його доводи не ґрунтуються на законі.

Так, згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту.

Згідно ч. ч. 2, 3 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Натомість частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно висновку № 2157/02 від 23.03.2018 року технічний стан будівельних конструкцій частини житлового будинку (літ. А-1) житлової прибудови (літ. А2-2) та надвірних будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_1 задовільний. Будівельні конструкції житлового будинку (літ. А-1) житлової прибудови (літ. А2-2), надвірних будівель відповідають вимогам ДБН,ДСТУ,СНІП, Сан, Пін. та забезпечують надійну та безпечну подальшу експлуатацію. Обстежувана частина житлового будинку (літ. А-1), прибудова (літ. А2-2), надвірні споруди згідно з «Державним класифікатором будівель та споруд ДК - 018-2000» відповідає класифікації « код 1110.3 Будинки садибного типу».

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського райвиконкому № 432 від 05.10.2010 року ОСОБА_2 був наданий дозвіл на збереження та оформлення об'єктів, на які просить визнати право власності ОСОБА_2 .

Отже ОСОБА_2 розпочав процедуру оформлення права власності на побудовані ним об'єкти самочинного будівництва, однак правовстановлюючі документи не отримав.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, того що ОСОБА_2 звертався до Харківської міської ради з приводу оформлення свого права та отримав відмову. Відсутні докази того, що відповідачі оспорюють право ОСОБА_2 на спірні будівлі або претендують на них.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 права власності.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що поділ спірного житлового будинку між сторонами відповідно до ідеальних часток є неможливим, тому обрав варіант порядку користування будинком з урахуванням фактичного користування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (чч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 364 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Зазначене відповідає роз'ясненням, що містяться у п.7постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991 року з наступними змінами і доповненнями.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Із змісту мотивувальної частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6668, від 11.12.2017 року вбачається, що у складі домоволодіння АДРЕСА_1 сталися зміни, а саме: були знесені надвірні будівлі, побудовані прибудови до житлового будинку та побудовані надвірні будівлі, які впливають на ідеальну частку співвласників. В зв'язку із чим надати варіант виділу житлового будинку по ідеальним часткам не надається можливим.

Із позовними вимогами про перерозподіл ідеальних часток у зв'язку із зазначеними змінами сторони не зверталися. Наразі не є зрозумілим, чи відповідав би фактичний порядок користування ідеальним часткам співвласників у разі перерозподілу. Вказані обставини мають значення для визначення компенсації учаснику спільної часткової власності, частка якого зменшилась би в результаті виділу. Виділ без визначення такої компенсації не відповідає вимогам закону, порушить права співвласників.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині виділу його частки у праві власності.

Обираючи ІІІ варіант порядку користування земельною ділянкою суд першої інстанції правильно виходив з того, що запропонований варіант найбільше відповідає інтересам сторін, оскільки більше за інші варіанти наближений до ідеальних часток співвласників.

В пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України визначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що ОСОБА_1 знесла частину надвірних будівель, які належали попередньому власнику.

Між тим, визначаючи порядок користування земельною ділянкою суд першої інстанції правильно виходив із розміру часток співвласників на час виникнення спільної часткової власності.

Згідно технічних умов №371/ТУ-ВЧ від 31.05.2016 відповідачу було запропоновано вчинити дії щодо приєднання до центрального водопостачання, зазначено про необхідність виконати проектно-виконуючу документацію самовільно побудованого в/вводу по АДРЕСА_4 (літ. А2-2) від приватної водопровідної мережі житлових будівників № 41,43 по вул.. Аляб'єва (мається згода). Існуючу приватну водопровідну мережу нанести на топогеодезичну основу в службі містобудівного кадастру м. Харкова. Передбачити заходи у відповідності із нормами ДБН 360-92**, ДБН В. 2.5-74:2013, ДБН В 2.5-64:2012 для необхідності експлуатації в/вводу. На місті врізки в/вводу в міську магістраль передбачити будівництво колодязя із запірною арматурою.

Із тексту технічних умов №1321/ТУ-К від 13.07.2016 року вбачається, що КП «Харківодоканал» повідомляє, що центральне каналізування домоволодіння по АДРЕСА_1 , літ А2-2 не виявляється можливим у зв'язку із відсутністю технічної можливості. У разі приєднання домоволодіння до системи центрального водопостачання необхідно виконати наступні умови, каналізування домоволодіння виконати у відповідності до п. 10.8 ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» з облаштуванням локальних очисних споруд.

Із змісту листа КП «Харківводоканал» від 25.05.2018р. №01.01-14/3113-18 вбачається, що відповідно до п. 2.21 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 № 145 рідкі відходи , що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах) за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення. Пунктом 2.24 ДержСанПін 145 та п . 3.25б* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44 передбачено, що обладнання внутрішньобудинкової каналізації та каналізування об'єктів з відведенням стічних вод у вигрібні ями забороняється. За інформацією, яка відображена у базі даних підприємства, житлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приєднані до системи централізованого водопостачання. У зв'язку з чим, за наданими варіантами поділу, облаштування домоволодіння співвласника 1/6 частини за адресою: АДРЕСА_1 вигрібною ямою є неможливим. Вищенаведені обґрунтування, в частині мінімальної відстані дворових вбиралень (вигрібних ям) від житлової забудови, наведені, також і у наданому Вами висновку судової будівельно - технічної Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім . Засл , проф М.С. Бокаріуса від 11.12.2017 № 6668. До того ж , відповідно до п 2.22 ДержСанПіН № 145 вигреби повинні віддалені від жилих суспільних будівель та споруд на відстані не менше 20 м. Згідно наданих варіантів поділу земельної ділянки, необхідна відстань від житлових будинків для облаштування вигребу на території домоволодіння співвласника 1/6 частини за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. Каналізування домоволодіння АДРЕСА_1 можливе на приватні каналізаційні мережі, що проходять по АДРЕСА_1 , за наявності згоди на приєднання від власників даної каналізаційної мережі.

Листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головне управління держпродспоживслужби в Харківської області №41/8285від 30.05.2018 року вказано, що згідно з вимогами п.2.22 «Державних санітарних норм і правил утримання території населених міст» від 17.03.2011 р.№145, вигреби повинні бути віддалені від стін житлових та громадських будівель на відстані не менше 20 м.; п. 2.21 рідки відходи, що утворюються у житловихбудинках, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах) лише за відсутністю централізованого водопостачання та водовідведення, п.2.24. відведення стічних вод, що утворилося в процесі господарсько-побутової діяльності, повинно здійснюватись централізованою системою водовідведення. У разі відсутності інженерних мереж міської каналізації або розташування об'єктів на відстані не менше 500 м. від найближчого колектора очисних вод необхідно передбачати каналізування об'єктів на локальні очисні споруди, при цьому перевагу слід віддавати грунтовим методам біологічного очищення стічних вод. Обладнання внутрішньо будинкової каналізації та каналізування об'єктів з відведення стічних вод у вигрібні ями забороняється.

Аналізом наведених норм та висновків компетентних органів встановлено, що облаштування локальної очисної споруди (вигрібної ями) допустимо лише за відсутності можливості приєднатися до системи центрального водопостачання та водовідведення.

Матеріалами справи підтверджено, що житлові приміщенні, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , приєднані до системи центрального водопостачання. Каналізування домоволодіння № 39 АДРЕСА_1 можливе на приватній каналізаційній мережі, що проходить по вул. Афанасієвській у м . Харкові.

Представник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що для каналізування на приватні каналізаційні мережі необхідна згода на приєднання від її власників.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 звертався до співвласників приватних каналізаційних мереж, що проходять по вул . Афанасієвській у м. Харкові та отримав відмову у приєднанні.

Облаштування локальної очисної споруди (вигрібної ями) із дотриманням санітарних норм (віддалення не менше 20 м. від жилих будівель) у спірному домоволодінні не є можливим.

Права ОСОБА_2 не можуть бути захищені та відновлені за рахунок порушення прав ОСОБА_1 та інших осіб.

Виділення у користування ОСОБА_2 земельної ділянки, яка на 52 кв.м. перевищує земельну ділянку, що припадає на його ідеальну частку, з урахуванням того, що земельна ділянка, яку забудував ОСОБА_2 вже є більшою, ніж та, що припадає на його ідеальну частку - порушить права ОСОБА_1

Той факт, що облаштування вигрібної ями на території спірного домоволодіння є єдиним можливим засобом каналізування частки будинку ОСОБА_2 , як і той факт, що розміщення вигрібної ями у запропонований спосіб буде відповідати санітарним нормам - суду не доведені, спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельної ділянки відповідає вимогам закону.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, у зв'язку з чим колегія суддів такі доводи скарги відхиляє.

Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна