ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/952/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28 листопада 2019 р. м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 листопада 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Частина 2 ст. 358 ЦПК України містить імперативну вказівку для суду як він має діяти у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що вона не була присутньою при постановлені оскаржуваного рішення.

Такі твердження ОСОБА_1 , судом оцінюються критично з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 5 листопада 2013 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про проведення справи без її участі, у якій зазначила, що відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України визнала позовні вимоги АТ Укрексімбанк, з врахуванням пояснень від 04.11.2013 року, в повному обсязі. (т. 3 а.с. 192)

15 листопада 2013 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про видачу копії рішення від 5 листопада 2013 року, яке отримала 4 грудня 2013 року, що підтверджується її підписом та надписом отримала на заяві (т. 3 а.с.222).

Крім того, 6 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року на термін до 25 листопада 2014 року (т.3 а.с. 227), яка ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2013 року про відстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором була задоволена. Відстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на строк до 25 листопада 2014 року (т.3 а.с.238).

15 січня 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 знову подав до суду заяву про відстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року на термін до 25 жовтня 2015 року (включно, т.4 а.с. 1-2).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Відстрочено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 листопада 2013 року у справі №607/13908/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на строк до 25 жовтня 2015 року (включно).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (справа Воловик проти України від 06 грудня 2007 року, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України від 21 грудня 2010 року № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України суд зазначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи за вищевказаним позовом та про наявність оскаржуваного рішення суду ще у грудні 2013 року, про що свідчать заяви про отримання копії рішення та заяви про відстрочку виконання оскаржуваного рішення суду, які були задоволені ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 19 грудня 2013 року та 29 січня 2015 року, доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не надала. За тких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 358, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак