РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її дідуся.

В заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

При її зверненні до Вознесенівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області їй було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані нею документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відсутність належно оформлених документів про смерть унеможливлює реєстрацію смерті в установленому законом порядку. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту смерті.

Заявник просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Торез, Донецької області, Україна помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Торез у віці 63 роки, який був зареєстрований на день смерті за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, причина неявки суду невідома.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України „Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно ч.2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.11.2019 року , актовий запис № 1056, виданим на тимчасово-окупованій території.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

При зверненні заявниці до Вознесенівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області їй було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані нею документи видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження .

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014року №1085-р м. Донецьк області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.5Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Тому у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала в м. Торез, Донецької області, на території якої, нині жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов"язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані „намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року „Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але „у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Згідно з абз.3 ст. 2 Закону України „Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Таким чином, свідоцтво про смерть, суд приймає як доказ з урахуванням Закону № 2268-VIII, оскільки воно містить фактичні дані, які відповідно до ст.76 ЦПК України підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 81, 89, 259, 63-265, 268, п.5 ч.2 ст.293, п.8 ч.1 ст.315, 317, 319 ЦПК України, ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію актів цивільного стану",-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Вознесенівський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту смерті- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Торез, Донецької області, Україна помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Торез у віці 63 роки, який був зареєстрований на день смерті за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи, а також видати заявнику.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів після його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя А.В.Воробйов