Справа № 307/2946/19
Провадження № 2/307/1566/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ганичівської сільскої ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право на проживання у будинку АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що у вказаному вище будинку окрім неї зареєстровані її син та його колишня дружина ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу у грудні 2017 року відповідачка переїхала жити до своїх батьків у с. Терново, де проживає по теперешіній час.

На сьогоднійшній день у будинку проживає тільки вона, але через реєстрацію відповідачки у 2017 та 2018 роках їй було відмовлено в оформленні субсидії на комунальні послуги.

Відповідачка відмовляється знятися з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 , тому вона змушена звернутися до суду.

Просить позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Надала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник Ганичівської сільської ради у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

З довідки Ганичівської сільської ради № 2159 від 18.09.2019 р. вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , 1985 р.н., на протязі трьох років у вказаному будинку не проживає.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику АДРЕСА_1 , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено. Із рішень Тячівського районного суду від 31.01.2017 р. та 30.05.2019 р. убачається, що у позовних заявах про стягнення аліментів відповідачка вказувала, щ о проживає по АДРЕСА_2 , а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачці.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , такою, що втратила право на користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 25.10.2019 року.

Головуючий В .І. Гримут