Номер провадження: 22-ц/813/6643/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Абухіна Р.Д., повний текст рішення складений 04 червня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 27.03.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби ОМУЮ (актовий запис №460).

Від вказаного шлюбу у сторін є неповнолітні діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивачка з 02.01.2015 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так як відповідач добровільно припинив сплачувати аліменти, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 грн.,

починаючи з 07.08.2018 року до досягнення повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5000

грн., починаючи з 07.08.2018 року до досягнення повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 5000 грн., починаючи

з 07.08.2018 року до досягнення 6 років ОСОБА_5 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2 000 грн. щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 000 грн. щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07.11.2018 року та до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір. Допущене негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1 500 грн., стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 500 грн., стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1 500 грн., посилаючись на те, що рішення суду є цілком необґрунтованим та таким, що було постановлено при неповноті та неправильності установлення судом обставин, які мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що позивачка не довела наявність тих обставин, які у відповідності до норм Сімейного кодексу України, могли б вплинути на визначення розміру аліментів у розмірі більшому, ніж вже добровільно сплачує ОСОБА_2 , зокрема значні витрати відповідача, набуття та продаж ним майна, постійність подорожування за кордон.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по заявленим в позові вимогам, визнати підстави відводу судді Абухіна Р.Д. на тривале не відкриття провадження по справі обґрунтованим, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судді Абухіну Р.Д. був заявлений мотивований відвід, який було відхилено без урахування письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, також судом не враховані істотні обставини справи, а саме не прийняті до уваги відомості щодо рухомого майна, яке вибуло з права власності ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин та зазначено, що позивач не довела суду, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. на дитину і дружину.

Відзиву до суду надано не було.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.03.2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби ОМУЮ, що підтверджується актовим записом №460.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно довідки ТОВ «Меркс Україна ЛТД» вбачається, що ОСОБА_1 з 02.01.2015 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів, суд виходив з того, що позивач не довела суду, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти в сумі 5000 грн. на кожного з дітей та на її утримання, а надані позивачем копій розписок, про отримання коштів від відповідача, не є належними доказами, оскільки представник відповідача заперечував, що відповідач надавав зазначені кошти, також позивач не надав суду доказів, що дитина ОСОБА_5 має вади фізичного або психічного розвитку та що позивачу необхідно знаходитись у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 річного віку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради №789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесені зміни, за яким розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягува чем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні розміру аліментів, судом був врахований встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум, який встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривні, з 1 грудня - 1779 гривень.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши всі обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень підтвердженими наданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову стягнувши з ОСОБА_2 аліменти у розмірі кожному по 2 000 грн. на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а такожна утримання позивачки ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 про те, що позивачка не довела наявність обставин, які могли б вплинути на визначення розміру аліментів у розмірі більшому, ніж вже добровільно сплачує ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та суд визначаючи розмір аліментів, які стягнуті з відповідача, виходив на законних підставах з норм Сімейного кодексу України та закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судді Абухіну Р.Д. був заявлений мотивований відвід, який було відхилено без урахування письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суддя Абухін Р.Д. відмовляючи у задоволені заяви про відвід на законних підставах передав вказану заяву в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України до канцелярії, для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, заява була розглянута у відповідності до вимог чинного законодавства, у задоволенні якої відмовлено з підстав того, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Абухіна Р.Д. та не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Доводи про те, що судом не враховані істотні обставини справи, а саме не прийняті до уваги відомості щодо рухомого майна, яке вибуло з права власності ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин та зазначено, що позивач не довела суду, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. на дитину і дружину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вже було зазначено судом, позивачем не доведена можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. на неї та дітей, також судом взято до уваги, що надані позивачем копії розписок про отримання коштів від відповідача не є належними доказами, оскільки вказаний факт заперечувався тим, що відповідач не надавав зазначені кошти, протилежного до апеляційного суду апелянтом доведено не було.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняПриморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра