241/697/18
2/241/57/2019
12.03.2019 року Першотравневий районний суд
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Цукановій Л.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої ділянки та приведення її до придатного для використання стану, суд
Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої ділянки та приведення її до придатного для використання стану, за наступних підстав.
Відповідно до рішення Мелекінської сільської ради №6/5-178 від 15.02.2011 року, для індивідуального дачного будівництва позивачу ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку, площею 0,02га, яка розташована по вул. Безуха, 51/26 у с.Білосарайська Коса Першотравневого (Мангушського) району Донецької області.
Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку підтверджено державним актом серії ЯЛ №936194.
На час видачі державного акту про право власності на земельну ділянку суміжні землекористувачі були відсутні, оскільки земельна ділянка межувала з землями Мелекінської сільської ради.
Позивач зазначає, що відповідачем не дотримано норми ДБН, внаслідок чого має місце незаконне зайняття житловою конструкцією будинку ОСОБА_2 земельної ділянки, належної ОСОБА_1 Незважаючи на вказані порушення, з метою створення вигляду законності своїх дій, ОСОБА_2 встановив залізобетонний паркан із захопленням її земельної ділянки на 1м 55см. Порушуючи правила добросусідства, без дотримання межових знаків та ігноруючи вимоги ДБН, ОСОБА_2 збудував житлову споруду частково розташувавши її із самовільним захопленням суміжної земельної ділянки, внаслідок чого північний кут будинку та частково північно-західна стіна будинку розташована на земельній ділянці ОСОБА_1
З метою відновлення межових знаків позивачка вимушена була звернутись до землевпорядної організації ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я», співробітниками якої були визначені порушення землекористування, шляхом самовільного захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки ОСОБА_1 Наведені факти підтверджуються актом винесення та закріплення на місцевості меж землекористування громадянки ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва по вул. Безуха, 51/26 у с. Білосарайська Коса у Мангушському районі Донецької області разом із доданою схемою кроків межових знаків та кадастровим планом вказаної земельної ділянки з якого об'єктивно вбачається, що житлова конструкція (на кадастровому плані визначена як «ЖК») заходить за межу земельної ділянки ОСОБА_1 (яка позначена чорною лінією від позначки «2» до позначки «З»). З цих підстав ОСОБА_1 застосовувались заходи щодо повідомлення компетентних органів про факт вказаного порушення землекористування, здійснений ОСОБА_2, проте ніяких заходів щодо встановлення в діях відповідача порушення норм земельного законодавства компетентними органами вжито не було, а звернення ОСОБА_1 були проігноровані.
Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням.
Представник відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі ордеру на надання правової допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, в судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, явку свого представника не забезпечив, а тому суд за наявності згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з Акту винесення та закріплення на місцевості меж землекористування ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва по вул.. Безуха, 51/26, у с.Білосарайська Коса Мангушського району Донецької області від 18.08.2017 року, складеним інженером-землевпорядником ОСОБА_4, за участю власниці ОСОБА_1, по що свідчить його підпис на Акті, а також за підписами інженера-землевпорядника ОСОБА_5О та директора ТОВ «ПЕФ «Землі Приазовя» ОСОБА_6 та кадастрового плану, проведено винесення та закріплення на місцевості межі даної земельної ділянки металевими штирями, із визначенням кроків кутів повороту, з яких також вбачається, що житлова конструкція (на кадастровому плані визначена як «ЖК») заходить за межу земельної ділянки ОСОБА_1 (яка позначена чорною лінією від позначки «2» до позначки «З»)(а.с.12-13)
Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до вимог статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.За правилами частини першої статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 55 Закону України «Про землеустрій», визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Згідно з п. 3.25* ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.
Отже, з наданих позивачем документів та висновку комплексної будівельно-технічної експертизи достовірно встановлено, що межі земельної ділянки позивача порушені, оскільки залізобетонний паркан та житлова конструкція відповідача знаходяться на належній їй земельній ділянці.
В силу ст. 91 ч. 1 п. г ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність, або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину, щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.
Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Задовольняючи позов повністю, суд, відповідно до ст. 141 ЦК України, стягує із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються із витрат за сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 91 ч. 1 п. г, 116, 125, 152, 212 ЗК України, ст..ст. 321, 391 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Повний текст рішення виготовлено 19.03.2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Суддя Д.О. Демочко