ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2277/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" серпня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Даниленка В.В.,
при секретарі - Петренко М.А., Скромна І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання правочину та повернення права власності на частину квартири, суд -
Позивач ОСОБА_1 в червні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачкою ОСОБА_3 24 грудня 2010 року був укладений договір довічного утримання відносно 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1998 року.
27 квітня 2011 року між нею та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір про зміну набувача в договорі довічного утримання. Крім того 27 квітня 2011 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання відносно1/3 частини квартири АДРЕСА_1 що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 2011 року після смерті сина. Спірні договори було посвідчено державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., за реєстровими номерами № 7-2046 від 24.12.2010 року; № 7-517 від 27.04.2011 року; № 7-526 від 27.04.2011 року.
ОСОБА_1 також просила застосувати наслідки розірвання договору, а саме повернути їй 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором.
Провадження за позовом відкрито відповідно до ухвали судді від 26 червня 2017 року, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 вересня 2017 року.
Відповідно до заяви від 07.12.2017 року ОСОБА_4 , яка є правонаступником прав та обов`язків позивача ОСОБА_1 , так як є її єдиним спадкоємцем.
30 травня 2018 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва клопотання представника позивача було задоволено та замінено позивача ОСОБА_1 її правонаступником ОСОБА_4 .
В судовому засіданні правонаступник позивача - ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не відомі.
Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України Відповідачами подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа або її представники, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві у судове засідання не прибули, хоча повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Від Головного територіального управління юстиції у місті Києві до суду надійшли пояснення, в якому вони просили розглядати справу у їх відсутність.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідачі будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, регулярно, починаючи з 2017 року, не з`являлися в судове засідання, розглядом справи не цікавилися, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
З договорів довічного утримання, з урахуванням зміни набувача, вбачається, що ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання утримувати ОСОБА_1 , а саме: забезпечувати у встановленому розмірі грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, щомісячно сплачувати комунальні послуги за частину квартири в терміни, встановленими відповідними договорами про надання таких послуг, саме: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, електроенергія, абонентська плата за телефон та послуги соціального пакету кабельного телебачення та домофону. В свою чергу ОСОБА_1 зобов`язалася передати ОСОБА_2 у власність частину квартири АДРЕСА_1 .
Разом із набуттям відповідачем ОСОБА_2 права власності на підставі зазначених договорів довічного утримання, нотаріусом було накладене обтяження - заборона на нерухоме майно.
Згідно пунктів 7 та 8 зазначених договорів утримання в грошовому еквіваленті буде надаватись позивачу щомісячно до 10 числа поточного місяця та окремою щомісячною сплатою комунальних послуг за квартиру у терміни встановлені відповідними договорами про надання таких послуг.
Відповідно до умов договору, вказане грошове утримання повинно здійснюватися шляхом зарахування коштів на належний позивачу розрахунковий рахунок банківської установи або поштовим переказом.
Позивач зазначає, що передбачені умовами договору відповідні платежі відбуваються нерегулярно та з порушенням строків їх здійснення, а починаючи з 2014 року взагалі не сплачувались.
Також у позивача ОСОБА_1 була відсутня можливість повідомити відповідача ОСОБА_2 про необхідність проведення індексації та врегулювання інших питань стосовно виконання умов договору. Посилаючись на викладене та те що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за договором, позивач просила суд розірвати зазначені договори довічного утримання від 24.12.2010 року з внесенням змін та доповнень до нього від 27.04.2011 року та від 27.04.2011 року.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення Головного територіального управління юстиції у місті Києві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню.
Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частиною 1 ст. 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно норм ч. 1 ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.
Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) та забезпечити відчужувача житлом, грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача регулюються нормами ст.ст. 749-751 ЦК України.
Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-2046; 27 квітня 2011 року внесено зміни та доповнення до цього договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, що посвідчено державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстровано в реєстрі за № 7-517; 27 квітня 2011 року був укладений договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7-526.
За умовами вищезазначених договорів позивач ОСОБА_1 (Відчужувач) передає у власність 2/3 частини, а відповідач ОСОБА_2 (Набувач) отримує у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та взамін відповідач ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати позивача ОСОБА_1 утриманням довічно на умовах договору.
Разом із набуттям відповідачем ОСОБА_2 права власності на підставі зазначеного договору довічного утримання, тим же самим державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. було накладене обтяження - заборона на нерухоме майно (заборона на відчуження вказаної в договорі квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , до припинення договорів довічного утримання, з урахуванням внесення змін та доповнень, зареєстрованих в реєстрі за № 7-518; № 7-527; №7-2047.
Слід зазначити, що суд, перевіряючи факт невиконання відповідачем договору довічного утримання керується положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, роз`ясненнями, наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», де встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Так, на підтвердження обставин, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, позивачка заявила клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
У судовому засіданні 07.08.2019 р. свідок ОСОБА_7 пояснила, що є родичкою ОСОБА_1 . У 2010 році позивач склала договір довічного утримання, проте жодного разу вона не бачила Відповідачів. Свідок додала, що вона особисто допомагала позивачці, оскільки та не могла самостійно купувати продукти та ліки, а також те, що позивачу також допомагали вона та її онуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Зазначила, що з початку 2016 року по день смерті ОСОБА_1 постійно проживала в квартирі та доглядала за нею. Допомагала з оформленням та отриманням субсидії на сплату комунальних платежів, оскільки її пенсії на оплату не вистачало.
Свідок ОСОБА_8 підтвердив той факт, що він є родичем позивачки, а також те, що він жодного разу не бачив відповідачів. Додав також, що ОСОБА_1 він допомагав матеріально, так як розмір її пенсії був маленький, купував за власні кошти ліки та за необхідності відвозив автомобілем її на огляд та лікування. На підтвердження виконання відповідачем своїх обов`язків знає лише те, що до 2011 року відповідач переводила поштовим переказом кошти на рахунок позивача. Зв`язатися з відповідачами на прохання ОСОБА_1 він не зміг, оскільки на звернення вони не відповідали.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що відвідував позивачку декілька разів на тиждень. Йому відомо, що після смерті чоловіка позивачки - ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 проживала одна, скаржилася на погане самопочуття, вимушена була самостійно оплачувати рахунки по квартирі та зверталася за допомогою до родичів. Ніякої сторонньої допомоги від відповідачів вона не отримувала.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є онукою ОСОБА_1 . Відвідувала бабусю два-три рази на тиждень. Бабуся скаржилася, що відповідачі грошей не надають, за квартиру не сплачують, пенсії не вистачає. З вересня 2011 року вона разом із родичами допомагала бабусі по господарству. Поховали бабусю її мама - ОСОБА_7 , брат, вона та інші родичі. Відповідачів вона жодного разу не бачила та знає, що вони ніякої допомоги після 2011 року ОСОБА_1 не надавали.
Суд приймає за належні докази - покази свідків.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказане означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, а до цього визначені у правочині умови є правомірними.
Відповідно до положення ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (п. 1ч. 1ст. 755 ЦК України).
Відповідно до п. 14 Договору цей договір може бути розірваним за згодою Сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
При цьому, відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч.1 та 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Таким чином, представником позивача доведено правові підстави в розрізі положень ч. 1 ст. 755 ЦК України необхідності розірвання договорів довічного утримання від -- відносно ОСОБА_1 .
Оскільки спірне майно відповідачем було одержано на підставі договору довічного утримання, позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу вказане майно задоволенню не підлягають з підстав того, що вони є похідними від вимоги про розірвання договору довічного утримання та застосовуються як наслідок розірвання договору відповідно до вимог закону.
Враховуючи той факт, що договір, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення підлягає розірванню з визнанням за Позивачем права власності на квартиру, то рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину квартири та ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 (чинного на 02 березня 2010 року, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається.
Державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. були накладені обтяження - заборона відчуження вказаної в договорі квартири:
- 24 грудня 2010 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-2047;
- 27 квітня 2011 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-527;
- 27 квітня 2011 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-518.
З огляду на те, що обтяження було внесено на підставі спірного договору довічного утримання, що підлягає розірванню, то вказані обтяження також повинні бути скасовані.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 651, 755, 756 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_4 , іден. код НОМЕР_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання правочину та повернення права власності на частину квартири - задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання від 24 грудня 2010 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Вострік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-2046;
Розірвати договір про заміну набувача в договорі довічного утримання, укладеного 27 квітня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Вострік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-517;
Розірвати договір довічного утримання від 27 квітня 2011 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Вострік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-526;
Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), повернувши ОСОБА_1 у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 внаслідок розірвання договорів довічного утримання від 24 грудня 2010 року укладеного між між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , договору про заміну набувача в договорі довічного утримання, укладеного 27 квітня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , договору довічного утримання від 27 квітня 2011 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчених державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстрованих в реєстрі за № 7-2046, № 7-517, № 7-526.
Скасувати обтяження на нерухоме майно - заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , що було накладене державним нотаріусом Пятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В. на підставі договорів довічного утримання:
- 24 грудня 2010 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-2047;
- 27 квітня 2011 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-527;
- 27 квітня 2011 року 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 7-518.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року, шляхом зняття заборони відчуження (арешту) з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: