Провадження № 2/369/726/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Мурашов А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Тарасівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він разом з дружиною ОСОБА_7 , сином ОСОБА_5 , братом ОСОБА_6 проживають за фактичною адресою: АДРЕСА_1 . Вони проживали в квартирі на підставі договору, укладеного його матір`ю ОСОБА_8 , яка померла, та батьком відповідача ОСОБА_9 .. Вважає, що відповідачка неправомірно, завдяки родинним зв`язкам, зняла з реєстраційного обліку свого батька в даній квартирі, фактично позбавивши його житла, незважаючи на те, що її батько віддав частину своєї квартири в рахунок аліментів. У подальшому ОСОБА_3 неправомірно зареєструвалась в квартирі та згодом її приватизувала. Вважає, що приватизація квартири проведена без згоди ОСОБА_9 та їхньої, як постійно проживаючих в квартирі мешканців, тобто з порушенням чинного законодавства. Тому рішення органу приватизації сільської ради має бути скасовано в судовому порядку. У добровільному порядку відповідачка відмовляється відновлювати його порушені права.

Просив суд скасувати розпорядження органу приватизації, свідоцтво на право власності на нерухоме майно №185 від 24 лютого 2017 року Тарасівської сільської ради, видане на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

22 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом ОСОБА_3 вказала, що ні позивач, ні його родина не проживають в спірній квартирі, що підтверджується і рішенням суду, і актами депутатів, виконавчим листом про виселення ОСОБА_10 ОСОБА_1 не укладав будь-якого договору щодо проживання в квартирі, ні з її батьком, ні з сільською радою. Позивач ніколи не був зареєстрований за даною адресою. Приватизація квартири здійснена з дотриманням чинного законодавства. Просила відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили позов задоволити.

У судовому засіданні представники відповідачів та відповідачка проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_11 . ОСОБА_12 . проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання ОСОБА_6 не з`явивсь. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 18 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_13

ОСОБА_6 , третя особа по справі, є інвалідом 3-ї групи з дитинства.

13 лютого 2016 року виконавчий комітет Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області видав ордер №135 ОСОБА_3 з сім`єю донька ОСОБА_14 , 2013 року народження, на право зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету №79/3 від 01 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

24 лютого 2017 року орган приватизації Тарасівської сільської ради видано свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження №185.

У даному свідоцтві вказано, що ним засвідчено, що однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», форма власності ОСОБА_3 Ѕ частина та ОСОБА_14 (малолітня донька) Ѕ частина.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Відповідно до ч.10 ст.8 Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що подані ОСОБА_3 документи не відповідають вимогам Закону, положенню, тощо. Будь-яких інших підстав для відмови у наданні даного житла позивачем у позовні не вказано. Не вказано і відповідний закон, на підставі якого може бути відмовлено у приватизації.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року усунуто перешкоди в користуванні майно та виселено ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_2 .

При розгляді справи (справа №369/4334/19) встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в спірній квартирі не проживають. Відповідно до наданих ними пояснень, про що вказано в рішенні, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в квартирі не проживають з 2016 року.

Доказів на спростування встановлених судом обставин, позивач суду не надав, обмежився власними поясненнями.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, особа має право просити суд не з будь-яким способом захисту, а лише таким, який передбачений законом.

Право громадян на приватизацію житлового приміщення гарантується Конституцією України та чинним законодавством. Для реалізації такого права громадяни звертаються до уповноважених органів для передачі приміщень у власність і саме органи приватизації наділені правом вирішувати питання про передачу майна у власність та видачі свідоцтва про право власності. Суд таким правом не наділений, а лише у разі оспорення перевіряє правильність прийнятих рішень. Оспорюючи отримане свідоцтво позивач не надав суду доказів того, що його право було порушено, оскільки він на час його видачі не проживав та не був зареєстрований у спірному помешканні. Щодо неправомірності, на думку позивача, зняття з реєстрації ОСОБА_9 , в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цим обставинам та позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, а не прав будь-яких інших третіх осіб. Оскільки позивач не довів свої позовні вимоги, тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Тарасівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03 січня 2020 року.

Суддя