Справа № 191/4970/18
Провадження № 2/191/1432/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.03.2019 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Каліневич Ж.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою : вул. Вуглова, 66 м. Синельникове Дніпропетровської області. Відповідач колишній власник будинку, зареєстрована в будинку, але фактично не проживає у вказаному будинку, з серпня 2013 року і по теперішній час. У серпні 2013 року відповідач продала йому вказаний житловий будинок та виїхала у невідомому напрямку, її теперішнє місце проживання йому невідоме, вони не спілкуються.
Позивач в судове засідання не зявився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Главою 23 ЦК України встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).
Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.08.2013 року ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) житловий будинок за № 66 з надвірно-господарськими побудовами, що розташований за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Вуглова.
Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2013 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Вуглова,66.
Відповідно довідок квартального комітету № 12 від 27.11.2018 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.10.2013 року. Також зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та діти син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 28 серпня 2013 року.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.
З норми ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Так, матеріалами справи встановлено, що відповідач по справі є колишнім власником житлового будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Вуглова,66, зареєстрована за даною адресою, але з серпня 2013 року не проживає в даному будинку без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем його права користування та розпоряджання належним йому житловим будинком, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає необхідним здійснити стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12, 13, 77, 78, 141, 259, 263, 264, 280- 282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Вуглова, 66.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер : НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 ( сімсот чотири ) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_6