Єдиний унікальний номер 219/9691/18 Номер провадження 22-ц/804/818/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 219/969/18

Провадження №22-ц/804/818/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

учасники справи:

позивач - Кредитна Спілка «Інтеграл»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Інтеграл» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Медінцевої Н.М. від 18 грудня 2018 року, ухвалене у м. Бахмуті Донецької області, дата складення повного судового рішення - 18 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Кредитна Спілка «Інтеграл» (далі - КС «Інтеграл») пред'явила до суду даний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 10 січня 2014 року КС «Інтеграл» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №529/4/С, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15200 грн 00 коп. на умовах поворотності, строковості, платності.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 солідарно на користь КС «Інтеграл» заборгованість за кредитним договором станом на 23 серпня 2014 року 20578 грн 33 коп., яка складалась із заборгованості за кредитом 12723 грн 59 коп., заборгованості за відсотками 7681 грн 83 коп., 3% річних 172 грн 92 коп.

Рішення набрало законної сили і звернуто до виконання. Станом на 09 січня 2018 року сплачено 20578 грн 33 коп., які були спрямовані на погашення процентів за кредитом. На залишок боргу нараховуються відсотки, а тому станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість за договором становить 128144 грн 49 коп. і складається із: 12723 грн 59 коп. заборгованості за кредитом; 84626 грн 91 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом з 24.08.2014 по 31.10.2018; 1513 грн 20 коп. - 3% річних; 29280 грн 79 коп. інфляційних втрат.

Посилаючись на ці обставини і на те, що тіло кредиту було стягнуто судовим рішенням, позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог - ас. 62) просив стягнути з відповідача на його користь 87136 грн 77 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом з 24.08.2014 по 18.12.2018; 1563 грн 40 коп. - 3% річних; 30759 грн 28 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що позов пред'явлений після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до ухвалення судового рішення; сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, а тому сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

У січні 2019 року КС «Інтеграл» подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення з підстав порушення норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що останній платіж за спірним договором здійснений 09 січня 2018 року, а тому позивач не погоджується з висновком суду про початок перебігу позовної давності з 26.06.2014. Також суд помилково зазначив у судовому рішенні, що заяву про застосування позовної давності було зроблено позивачем (ас. 95-97).

У лютому 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з тих підстав, що суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ас. 119-128).

У березні 2019 року позивач подав доповнення до апеляційної скарги, які за змістом і формою є відповіддю на відзив на апеляційну скаргу, яка містить аргументи щодо помилковості висновків суду про сплив позовної давності (ас. 135-136).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 10 січня 2014 року між КС «Інтеграл» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 529/4/С, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 15200 грн 00 коп. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Договором визначений розмір процентів за користування кредитом 75% річних від суми залишку кредиту. Строк договору - по 10 січня 2015 року (ас.5).

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2015 року у цивільній справі № 219/3439/2014-ц стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 солідарно на користь КС «Інтеграл» заборгованість за кредитним договором станом на 23 серпня 2014 року 20578 грн 33 коп., яка складалась із заборгованості за кредитом 12723 грн 59 коп., заборгованості за відсотками 7681 грн 83 коп., 3% річних 172 грн 92 коп. Рішення набрало законної сили і було звернуто до виконання.

Станом на 10 січня 2018 року судове рішення виконано (ас. 67, 68, 69).

На підтвердження позовних вимог, викладених у позовній заяві від 28 серпня 2018 року, позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 жовтня 2018 року становить 128144 грн 49 коп. і складається із: 12723 грн 59 коп. заборгованості за кредитом; 84626 грн 91 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1513 грн 20 коп. - 3% річних; 29280 грн 79 коп. інфляційних втрат.

У наступному позивач збільшив розмір позовних вимог і надав розрахунок заборгованості станом на 18 грудня 2018 року в загальному розмірі 119459 грн 45 коп., який складається з: 87136 грн 77 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1563 грн 40 коп. - 3% річних; 30759 грн 28 коп. інфляційних втрат.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що Кредитна Спілка «Інтеграл» пред'явила позов з пропуском позовної давності; подвійне стягнення 3% річних і інфляційних втрат не є допустимим, при цьому розмір цих сум позивачем не доведений, а тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 12 місяців по 10 січня 2015 року (п. 2.1 кредитного договору).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив дол. Виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутн6ості іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців, - по 10 січня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування по 10 січня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком розрахунків.

У зв'язку з простроченням повернення чергової частини позикодавець скористався правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК, а тому у червні 2014 року пред'явив позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 23 серпня 2014 року 20578 грн 33 коп. солідарно, яка складалась із заборгованості за кредитом 12723 грн 59 коп., заборгованості за відсотками 7681 грн 83 коп., 3% річних 172 грн 92 коп.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2015 року позов задоволений (ас. 75).

Враховуючи викладене, Донецький апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування (пред'явлення вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів) припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 23 серпня 2014 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після пред'явлення у 2014 році вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у КС «Інтеграл» було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 24 серпня 2014 року по 18 грудня 2018 року позовна давність не може бути застосована, а тому вказана вимога є необґрунтованою.

З цих підстав суд апеляційної інстанції змінює зазначені у судовому рішенні мотиви відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів і приймає аргументи відзиву на апеляційну скаргу, а наведені позивачем як в апеляційній скарзі доводи, так і в поясненнях аргументи про те, що на підставі статті 599 та статті 631ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, відхиляє. Посилання у скарзі, що останній платіж відповідач здійснив 09 січня 2018 року, є безпідставними, оскільки в період з жовтня 2015 року усі суми були сплачені в порядку виконання судового рішення від 27 квітня 2015 року, виконавче провадження з виконання якого закінчено 24 січня 2018 року (ас. 129).

Разом з тим, не можна погодитись з висновком суду про відмову у стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних, оскільки позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Саме по собі ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно борг складатиме суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Отже, установивши, що реально грошове зобов'язання боржник виконав примусово 09 січня 2018 року, суд першої інстанції, виходячи лише із факту наявності судового рішення про стягнення 3% річних та недоведеності заявленого до стягнення розміру, дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про відмову в захисті права позивача на отримання інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих після 23 серпня 2014 року.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

З урахуванням пред'явлення позову до суду 23 серпня 2018 року (ас. 28) і заяви представника відповідача про застосування позовної давності, зробленої до ухвалення судом рішення, суд апеляційної інстанції частково задовольняє вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відтак, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 12723 грн 59 коп., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з 24 серпня 2015 року до дня виконання заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2015 року, тобто по 09.01.2018, що становить 870 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році.

Тобто, 12723 грн 59 коп. х 870 днів х 3 : 100 : 365 = 909 грн 82 коп.

Розмір інфляційних втрат з 24.08.2015 по 09.01.2018 становить 243 грн 20 коп. (12723 грн 59 коп. х 1,4 х 1,4 х 1,4 х 1,4 х 6,6 х 6,6 х 6,6 х 6,6 х 6,6 х 6,6 х 10,9 - 12723 грн 59 коп.).

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 625 ЦК України, скасовує рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених вимог та відхиляє аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Щодо посилання у скарзі на помилковість висновків суду про зроблену позивачем заяву про застосування позовної давності, то вони є хибними, оскільки на другій сторінці судового рішення в описовій частині викладена позиція представника відповідача ОСОБА_2, який просив застосувати позовну давність.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням, установивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, викладеного суд апеляційної інстанції оскаржене рішення в частині зазначення мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів змінює, а в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних скасовує з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог. Дію рішення відновити.

За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (0,97%) судові витрати покладаються на позивача - 1744 грн 99 коп., на відповідача - 17 грн 01 коп.

У зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити судові витрати наступним чином: з Кредитної Спілки «Інтеграл» стягнути 2617 грн 36 коп., з ОСОБА_1 - 25 грн 64 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Інтеграл» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року в частині зазначення мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та розподілу судових витрат змінити; в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовні вимоги Кредитної Спілки «Інтеграл» про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Кредитної Спілки «Інтеграл» (проспект Київський, буд. 20А, м. Донецьк, 83054, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34604721) 909 грн 82 коп. - 3% річних, інфляційні втрати з 24.08.2015 по 09.01.2018 - 243 грн 20 коп., усього 1153 (одна тисяча сто п'ятдесят три) грн 02 коп.

В частині стягнення 653 грн 58 коп. - 3% річних, 30516 грн 08 коп. - інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з Кредитної Спілки «Інтеграл» (проспект Київський, буд. 20А, м. Донецьк, 83054, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34604721) судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції, 1744 грн 99 коп., а також судові витрати у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - 2617 грн 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції, 17 грн 01 коп., а також судові витрати у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - 25 грн 64 коп.

Дію рішення відновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: М.С. Будулуца

Г.В. Новікова