КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/117/2019 Головуючий у 1 інстанції - Потеряйко С.А.
Унікальний номер справи № 379/1457/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за заявою лікаря - психіатра КЗ ТРР «Таращанська ЦРЛ» ОСОБА_4, заінтересовані особи: міський голова Таращанської міської ради Київської області Велієв В.В., прокурор Таращанського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури, про примусовий психіатричний огляд ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року лікар - психіатр КЗ ТРР «Таращанська ЦРЛ» ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: міський голова Таращанської міської ради Київської області Велієв В.В., прокурор Таращанського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури, про примусовий психіатричний огляд ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з отриманих відомостей щодо ОСОБА_3, убачається, що існують достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою небезпеку для оточуючих ( самостійно підключається до електромережі без її попереднього знеструмлення, кидається під рухому техніку, залишив обрізаний електропровід під високою напругою на вулиці, влаштовує бійки і т.д.), неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, не слідкує за зовнішнім виглядом, байдужий до власної гігієни, не працює, внаслідок несплати комунальних платежів, до житлового будинку припинено газо- та електро- постачання; може завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану.

Окрім зазначеного вказувала, що ОСОБА_3 з 1998 року перебуває на диспансерному обліку в лікаря - психіатра з діагнозом реактивний психоз, тричі стаціонарно лікувався в психіатричній лікарні. В добровільному порядку надати згоду на психіатричний огляд, ОСОБА_3 відмовляється.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року заяву лікаря - психіатра Комунального закладу ТРР « Таращанської ЦРЛ» ОСОБА_4, заінтересовані особи міський голова Таращанської міської ради Київської області Велієв В.В., прокурор Таращанського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури про примусовий психіатричний огляд ОСОБА_3, 1965 року народження, жителя АДРЕСА_1 - задоволено.

Надано дозвіл на проведення психіатричного огляду в примусовому порядку ОСОБА_3, 1965 року народження, жителя АДРЕСА_1 у відділенні КЗ КОР «ОПНМО» смт. Глеваха, вул. Вокзальна,8, Васильківського району Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд, в порушення вимог ЦПК України, розглянув справу за правилами окремого провадження, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції у вступній частині рішення не зазначив, що розгляд даної справи відбувся за участю ОСОБА_3, чим порушив норми процесуального права, не встановив фактичні обставини та не навів достатні, об'єктивні докази, на підтвердження обґрунтованості прохальної частини заяви щодо необхідності проведення ОСОБА_3 саме примусового психіатричного огляду в медичному закладі, не розглянув і не задовольнив законні клопотання та скарги ОСОБА_3, заявлені ним до та під час судового засідання 12.11.2018 року, в тому числі, що стосуються відводу складу суду, неналежним чином оцінив надані заявником докази та отримані під час розгляду справи пояснення свідків.

Вказує, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог ч.2 ст. 340 ЦПК України, оскільки розглянув заяву про примусовий психіатричний огляд ОСОБА_3, за відсутності в матеріалах справи висновку лікаря - психіатра, беручи до уваги лише довідку № 614 від 07.11.2018 року за підписом заявника.

Зазначає, що суд розглянув справу без участі належного представника заінтересованої особи - Таращанської міської ради, оскільки повноваження представника ОСОБА_6 не були оформлені належним чином, так як вона діяла на підставі довіреності, згідно якої їй були надані права, передбачені статтями 27, 31, 44 Цивільного процесуального кодексу України, які не надають особі можливість користуватися правами представника юридичної особи в суді.

Вказує, що провадження у справі відкрито за заявою особи, яка не мала повноважень та не оплачена судовим збором.

ОСОБА_3, його представник ОСОБА_2, законний представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Лікар-психіатр, прокурор в суді апеляційної інстанції просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що наданими доказами доведено, що психічний стан ОСОБА_3 загострився, внаслідок чого він потребує примусового психіатричного огляду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу"», заява лікаря - психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Частинами 1, 2 ст. 340 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря - психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів - психіатрів та інші відповідні матеріали.

Як убачається із матеріалів справи, заявником до заяви не долучено належного висновку лікаря - психіатра, необхідного для всебічного дослідження необхідності у примусовому порядку провести психіатричний огляд ОСОБА_3

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що порушено порядок, визначений ст.. 340 ЦПК України , про психіатричний огляд в примусовому порядку ОСОБА_3, який до того ж , як встановлено в суді апеляційної інстанції було проведено 12 ллистопада 2018 року. Тобто на час розгляду справи в апеляційному суді рішення суду першої інстанції було виконане.

Натомість, з доданих до заяви додатків убачається, що підставою для звернення заявника з вказаною заявою є листи - повідомлення на ім'я Міського голови м. Тараща, про необхідність вжиття заходів впливу на громадянина ОСОБА_3 у зв'язку з його неналежною поведінкою.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу» судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу"» законні представники - батьки (усиновителі), опікуни або інші особи, уповноважені законом представляти інтереси осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі здійснювати захист їх прав, свобод і законних інтересів при наданні їм психіатричної допомоги.

Суд першої інстанції зазначив, що психічний стан ОСОБА_3, 1965 рокународження, жителя АДРЕСА_1, загострився, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а саме збуджений, ображає дружину, кидається на неї з сокирою, погрожує їй позбавленням життя, самовільно вчиняє зварювальні роботи щодо врізки в газопровід, самовільно підключається до електромереж високої напруги, кидається на працівників газової служби з лопатою, при спілкуванні з працівниками установ та організацій веде себе неадекватно, агресивно, не слідкує за гігієною, спроможний завдати значну шкоду оточуючим.

Однак, як убачається із матеріалів справи, жодними належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджується.

Саме по собі посилання на звернення начальника Таращанського РП ПАТ «Київобленерго» ОСОБА_7, директора Таращанського районного центру зайнятості С.М. Лоли, начальника Таращанського відділення ПАТ «Київоблгаз» та Таращанської міської ради щодо проведення психіатричного огляду ОСОБА_3, у зв'язку із його поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки на предмет наявності підстав для припущення про наявність у неї психічного розладу є недостатнім.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто примусовий психіатричний огляд особи, можливий лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або доказів того, що ОСОБА_3 не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Крім того, згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров'я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров'я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов'язковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоров'я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об'єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме, рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви лікаря - психіатра КЗ ТРР «Таращанська ЦРЛ» ОСОБА_4, заінтересовані особи: міський голова Таращанської міської ради Київської області Велієв В.В., прокурор Таращанського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури, про примусовий психіатричний огляд ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: