Справа № 570/4838/18
Номер провадження 4-с/570/6/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р.

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

заявника ОСОБА_2

стягувачки ОСОБА_3

представників - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову начальника Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із скаргою на постанову начальника Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області, якою відносно нього застосовано штраф у розмірі 25 707,50 грн. - 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що нарахована державним виконавцем у виконавчому провадженні № 53873499 за період з 15.01.2009 по 01.12.2016 в сумі 51415,00 грн. Вважає, що оскаржувана постанова суперечить вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки зміни до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», якими запроваджується штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, набрали чинності 28.08.2018 року та не мають зворотної сили в часі. Крім того, застосування штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, якою забороняється подвійне притягнення до юридичної відповідальності, оскільки рішенням Рівненського районного суду від 08.12.2016 року у справі №570/4688/16-ц задоволено позов ОСОБА_3 та стягнено з ОСОБА_2 пеню за період з 15.01.2009 року по листопад 2015 року у сумі 14 305,90 грн. Зазначає, що у звязку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів за 2009-2016 роки при поділі майна подружжя суд відступив від рівності часток та присудив на користь ОСОБА_3 3/4 частини квартири, не зменшивши при цьому суми аліментів. Просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 10.09.2018 року ВП №40370001. При цьому просить суд поновити строк для подання скарги на рішення державного виконавця, покликаючись на поважність причин пропуску строку звернення.

Представник Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Зазначила, що встановлення обставин щодо часу виникнення боргу при винесенні постанови про накладення штрафу не покладено в обовязок виконавця при винесенні постанови, основною умовою застосування до боржника такого виду обмеження є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів не повинні встановлюватись державним виконавцем при застосуванні штрафу, а порядок передачі нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості по аліментах врегульований ст. 190 СК України, на який державний виконавець не впливає. Просила в задоволені скарги відмовити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги ОСОБА_2, підтримавши позицію державного виконавця.

В судовому засідання заявник та представник заявника просили задовольнити скаргу.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 22 жовтня 2013 року державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40370001 з примусового виконання виконавчого листа №2-543, виданого 27.05.2009 року Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їх дітей: доньок Юлії ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 280,00 грн., та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 350,00 грн., щомісячно, починаючи з 15.01.2009 року і до повноліття дітей.

20 грудня 2016 року був змінений розмір аліментів, що стягувалися на утримання дітей, у звязку з чим 03 травня 2017 року Рівненським районним відділом ДВС було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53873499 з виконання виконавчого листа №570/4688/16-ц, виданого 22.12.2016 року Рівненським районним судом Рівненської області.

Згідно довідки-розрахунку від 01.12.2016 року заборгованість по аліментах, нараховувалась державним виконавцем згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 01.12.2016 р. становить 51 451,00 грн.

10 вересня 2018 року начальником відділу Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_6 у виконавчому провадженні ВП №40370001 прийнято постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 25707,50 грн.

Дана постанова є предметом оскарження заявником.

Про постанову від 10 вересня 2018 року заявнику стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копій з документів 18 вересня 2018 року, що підтверджується підписом заявника на заяві про ознайомлення з виконавчим провадженням.

Відповідно до п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В десятиденний термін ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про накладення на нього штрафу до Рівненського окружного адміністративного суду. Проте, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження та розяснено, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, та що спір має розглядатися в Рівненському районному суді Рівненської області. Копію ухвали суду від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_2 отримав 05 жовтня 2018 року та 09 жовтня 2018 року подав скаргу на постанову про накладення штрафу до Рівненського районного суду.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

При цьому суд бере до уваги, що застосування виконавчою службою штрафу згідно ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» є новим видом відповідальності, запроваджений в 2018 році, а в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не зазначено про порядок її оскарження, і це позбавило заявника визначеності у обрані правильного шляху захисту порушеного права. Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з'ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. Принцип правової визначеності є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це неодноразово наголошує, зокрема, і Європейський Суд з прав людини.

Враховуючи викладене суд вважає, що строк для звернення зі скаргою до Рівненського районного суду Рівненської області був пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"передбачає, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 10.09.2018 року зазначено, що з дня предявлення виконавчого документа до виконання (22.10.2013 р.) у боржника ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно з розрахунком від 01.12.2016 р. за період з 15.01.2009 р. по 01.12.2016 р. становить 51415,00 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки.

У звязку з цим на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з ОСОБА_2 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 51415,00 грн., що складає 25707,50 грн., на користь стягувача ОСОБА_3. Зазначено, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Зазначена вище норма прийнята Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 р., який набрав чинності 28.08.2018 року.

Батьки зобовязані утримувати свою дитину, тому посилення відповідальності батьків, що не сплачують аліменти, є гарантією захисту інтересів дитини на належне утримання.

Суд, врахувавши всі обставини справи, дійшов висновку про неправомірність застосування до заявника відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з наступного.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08.12.2016 року у справі №570/4688/16-ц задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та змінено розмір аліментів, що був стягнутий з ОСОБА_2 рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2009 року у справі №2-543/09; стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_7, 14.07.2005р.н., в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до повноліття дитини. Крім того, стягнено з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 15.01.2009 року по листопад 2015 року, включно, у розмірі 14 305,90 грн.

Таким чином за період формування заборгованості зі сплати аліментів з 15.01.2009 року по листопад 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено і пеню, і штраф.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Стягнення пені та штрафу в даному випадку є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків сплати аліментів, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної юридичної відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому суд бере до уваги, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася ще до набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 28 серпня 2018 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04.04.2013 року у справі №1716/3734/2012 поділено спільне майно колишнього подружжя квартиру № 4, по вул. 1 Травня, буд. 50, в смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області

Суд прийняв рішення про виділ ОСОБА_3 3/4 частини квартири, а ОСОБА_2 1/4 частини квартири.

При поділі майна подружжя суд відступив від рівності часток, оскільки ОСОБА_2 аліментів на утримання не сплачував, на час розгляду справи заборгованість по аліментах складала понад 30000,00 грн. Жодного іншого майна, доходів заявник не має.

16 лютого 2018 року та 02 липня 2018 року ОСОБА_2 звертався до державного виконавця з пропозицією зарахувати в рахунок погашення заборгованості 1/4 частки у праві власності на квартиру на користь стягувачки.

Суд враховує, що через юридичну необізнаність таке звернення ОСОБА_2 адресувалося державному виконавцю.

В судовому засіданні боржник заявив про свою готовність у будь-який момент укласти відповідний договір та посвідчити його нотаріально.

Проте суд не побачив готовності стягувачки ОСОБА_3 вчинити дії, повязані з практичним втіленням пропозиції боржника. І хоча дана обставина прямо не стосується предмета розгляду скарги, однак свідчить про те, що боржник намагається вирішити назрілу проблему, проявляє при цьому усвідомлення свого батьківського обовязку з необхідності утримання дітей.

На даний час ОСОБА_2 сплачує поточні платежі щодо аліментів.

На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку про протиправність постанови від 10 вересня 2018 року, прийнятої начальником відділу Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_6 у виконавчому провадженні ВП №40370001 про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 25707,50 грн.

А тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 259 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову начальника Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10.09.2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 25 707, 50 грн. (виконавче провадження 40370001).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 20.03.2019 р.