Справа № 573/407/19
Номер провадження 2/573/155/19
15 травня 2019 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Терещенко О.І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
06 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає у ній з дня прописки, тобто з 02 грудня 2003 року, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Її реєстрація в будинку порушує її права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, а також створює труднощі з оплатою комунальних послуг. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами та в заочному провадженні за згодою позивача.
Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є невісткою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження сина позивача та про його одруження з відповідачем (а. с. 26, 27).
Позивачу на праві власності належить будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.09.2010, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме мавйно від 06.09.2010 (а. с. 28, 29).
ОСОБА_2 з 02 грудня 2003 року зареєстрована у належній позивачуна праві власності квартирі, що підтверджується копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 міста Білопілля, довідкою служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області від 12 березня 2019 року №104 (а. с. 8-10, 17).
Відповідно до довідки депутата Білопільської міської ради від 05 квітня 2019 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2010 року (а. с. 25).
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням ст. 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2 не є власником або наймачем квартири, яка належить на праві власності позивачу, в квартирі не проживає з 2010 року.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад один рік, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги ж позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача є передчасними, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тому суд ввжає, що у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 .
Письмова заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене позивачем до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя