Справа № 305/1314/19
Провадження по справі 2/305/565/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

28.11.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - Тулик І.І.

за участі секретаря судового засідання Шемота М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В цьому житловому будинку, окрім неї на даний час числиться зареєстрованою відповідачка ОСОБА_2 . Однак, відповідачка ОСОБА_2 не проживає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_2 , така була зареєстрована, будучи її невісткою. 3 березня 2018 року шлюб між її сином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, що стверджено рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/191/18. Зняти з реєстрації місця проживання відповідачку, ОСОБА_2 у добровільному порядку для неї являється неможливим, оскільки остання відмовляється добровільно вчинити дії стосовно зняття себе з реєстрації у вказаному житловому будинку, що змушує її звернутися до суду за вирішенням даного спору шляхом прийняття судового рішення. У зв`язку із реєстрацією в даний час відповідачки ОСОБА_2 у житловому приміщенні, належному їй на праві приватної власності, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Позивачка через реєстрацію відпровідачки в належному їй житловому будинку не можи скористатися правом на призначення субсидії. У зв"язку з чим просила винести рішення за яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_3 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка в судове засідання не з"явилася. ЇЇ представником ОСОБА_4 подано до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідачка, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася. Причину неявки суд не повідомила.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 30 липня 2019 року відповідачці був наданий строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали ОСОБА_2 отримала 6 серпня 2019 року. Однак відзиву на день судового розгляду справи відповідачка не надіслала.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачкою у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Момент виникнення права на захист у власників житла пов`язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов`язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право.

З матеріалів справи слідує, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 являється власником, в цілій частині, житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Так, згідно записів в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в в житловому будинку АДРЕСА_1 , є зареєстрованою/прописаною відповідачка, ОСОБА_2 , яка являється позивачці колишньою невісткою.

Відповідачка, ОСОБА_2 , являючись зареєстрованою в житловому будинку АДРЕСА_1 , належному позивачці в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являється особою, яка втратила право на користування даним житловим будинком, оскільки вже більше двох років не проживає в ньому, не веде з позивачкою спільного господарства, не має спільного бюджету, в зв`язку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділена правами і обов`язками, якими позивачка володіє у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. І таке, зокрема стверджено довідкою виконкому Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №773 від 25 листопада 2019 року та актом обстеження матеріально-побутових умов позивачки від 25 листопада 2019 року, складеного депутатом сільської ради В.Ю. ОСОБА_5 .

За переконанням позивачки, дані обставини унеможливлюють їй вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документів для нарахування соціальної допомоги, права на субсидію.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідачки відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному житловому будинку, доказів про вселення її у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності.

За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідачки в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачкою ОСОБА_1 право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити.

Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, позивачкою не ставилося.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76,81,83,89, 141, 263-265,273,354 ЦПК суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_3 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Судовий збір в сумі 768,40 гривень залишити за позивачкою ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Тулик І.І.