Справа № 515/156/19
Провадження № 2/515/549/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку

спадкування та визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року ОСОБА_5 в особі свого представника предявив вказаний позов, по- силаючись на наступні обставини.

Його батько ОСОБА_6 помер 20 вересня 2012 року, мати ОСОБА_7 померла 09 травня 2014 року, обоє в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. Після смерті батька залишилась земельна частка (пай) розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах із земель агрофі- рми «Прикордонник», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0184373, та після смерті матері залишилась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,32 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 164161, яка розташована на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Вказане майно він має право успадкувати як спадкоємець першої черги за зако- ном. Але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на все май- но, оскільки із спадкодавцем фактично було зареєстровано чотири спадкоємця, та його частка у спадковому майні складає 1/4 частину. Дійсно, відповідачі у справі були зареєстровані разом із спадкодавцем, але фактично не проживали за вказаною адресою, створили свої сімї та проживали окремо, тому не можливо вважати їх такими, що фактично прийняли спадщину, відповідно до ви- мог ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім того, відповідачі не звертались до нотаріуса із заявами про прий- няття спадщини. Зважаючи на те, що успадкувати земельну частку (пай) та земельну ділянку, що залишились після смерті батьків, у нотаріальному порядку він не має можливості, просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу роз- глянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили розглянути справу за їх відсутності, відзиву не позовну заяву не подали.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозапи- сувального технічного засобу, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється.

Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження за наявними у справі доказами у зв'язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або доб- ровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З копії паспорту серії КМ № 774880 та свідоцтва про народження серії І-ЖД № 046708 (а.с. 4,7) видно, що ОСОБА_5 народився 21.11.1995 р. в с.Лиман Татарбунарського району Одесь- кої області, його батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 315070 (а.с.8), батьки позивача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 одружились 19.02.1977 р.

Із копій свідоцтв про народження серії ІІ-ЖД 3 264879, серії І-ЖД № 034222 та серії І-ЖД № 188844 (а.с.34-36), вбачається, що ОСОБА_8 народилась 05.01.1977 р., ОСОБА_2 наро- дився 02.05.1979 р., ОСОБА_4 народився 06.12.1987 р., усі в с.Лиман Татарбунарського райо- ну Одеської області, їх батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідачу ОСОБА_8 після реєстрації шлюбу 10.10.1995 р., присвоєне шлюбне прізви- ще "Кучеренко", що видно з копії свідоцтва про одруження (а.с.34).

Згідно копій свідоцтв про смерть: серії І-ЖД № 313106 та серії І-ЖД № 377744 (а.с.9,10), батько позивача ОСОБА_6 помер 20.09.2012 р., мати позивача ОСОБА_7 померла 09.05. 2014 р., обоє в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області.

З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0184373 (а.с.11) видно, що ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай) розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності агрофірми «Прикордонник» Татарбунар- ського району Одеської області.

Копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 164161 (а.с.12) підтверджується, що земельна ділянка площею 4,3200 га, що розташована на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населеного пункту), цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у прива- тну власність ОСОБА_7

Вартість зазначеної земельної ділянки загальною площею 4,3200 га, що перебувала у влас- ності ОСОБА_7 (нині померлої) становить 107326 грн., що видно із звіту про експертну гро- шову оцінку, складеного ФОП «ОСОБА_9М.», складеного 26.12.2018 р. (а. с.13-14).

Довідкою, виданою виконкомом Лиманської сільської ради № 848 від 11.10.2018 р. (а.с.15), підтверджується, що ОСОБА_6, який помер 20.09.2012 р., був зареєстрований та проживав по вул.Соборна (Чапаєва),27 в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, на момент його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_2, син ОСОБА_4, син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3

Відмова нотаріуса (а.с.16) свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про пра- во на спадщину на все майно після померлого ОСОБА_5 (спадкова справа № 232/2018 від 13.10.2018 р.) з причини того, що є ще три спадкоємця сини померлого ОСОБА_2, ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_3, та запропоновано отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна.

Згідно інформації, наданої сільським головою Лиманської сільської ради від 07.02.2019 р. № 114/02-16 (а.с.23,24,25), ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстро- вані за адресою: с.Лиман, вул.Соборна,27 Татарбунарського району Одеської області, але за вка- заною адресою не проживають.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фі- зичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спад- кодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадко- давцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом стро- ку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом в порядку першої черги після померлих батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, однак перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину є те, що на момент смерті спадкодавців ра- зом з ними були зареєстровані їх діти відповідачі у справі, але фактично не проживали разом з спадкодавцями на момент їхсмерті, тому не можна вважати їх такими, що прийняли спадщину пі- сля померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Отже, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на земельну ділянку та право на земельну частку, що залишилися після смерті його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.1216, 1217, 1225, 1261, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на земель- ну ділянку в порядку спадкування та визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, який народився 21.11.1995 р. в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 4,3200 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогос- подарського виробництва, що розташована на території Лиманської сільської ради Татарбунарсь- кого району Одеської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 164161, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 31 грудня 2010 року на імя ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_5, який народився 21.11.1995 р. в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право на земель- ну частку (пай) розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах із земель агрофірми «Прикордон- ник» в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, згідно сертифікату на право на земе- льну частку (пай) серії ОД № 0184373, виданого Татарбунарською районною державною адмініст- рацією 14 листопада 1996 року на імя ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко