Справа № 755/8858/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, у порядку загального позовного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/8 частину квартири,

установив:

Позивач за основним позовом звернулась до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_2 , який є її рідним братом, відповідач, та їх син. У зв`язку з укладенням шлюбу між ОСОБА_2 та відповідачем, останній була надана згода на її реєстрацію у спірній квартирі. Спільне життя між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не склалось, у зв`язку з чим відповідач подала позов про розірвання шлюбу, та 21.07.2017 року винесено рішення про його розірвання. Проте, ще 01.12.2015 року відповідач зібрала свої речі та переїхала проживати на інше місце проживання. Перешкод у її проживанні за спірною адресою ніхто не чинив. Участі в утриманні квартири вона не приймала, комунальні послуги не оплачувала. Реєстрація відповідача у спірній квартирі покладає на власників квартири щомісячні додаткові матеріальні витрати, що є непосильним матеріальним тягарем, та призводить за утворення боргу.

Позивач за зустрічним позовом звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на 1/8 частину квартири посилаючись на те, що 12.12.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу вони проживали у її квартирі по АДРЕСА_2 ними, за спільні кошти, була придбана 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру, за Договором купівлі-продажу від 12.07.2010 року оформлено в рівних долях по 1/4 частині на відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . 12.07.2010 року вона (позивач) надавала заяву-згоду на придбання чоловіком 1/4 частини спірної квартири. За час проживання у квартирі з вересня 2010 року по листопад 2015 року за її особисті кошти (відповідач ніде не працював) були придбані меблі, зроблено ремонт на балконі, перекрито дах будинку рубероїдом у зв`язку з протіканням даху, двічі перекрито дах над еркером, який протікав, та ремонт у кімнаті, замінено унітаз, встановлено лічильники гарячої та холодної води. Крім цього, вона щомісячно сплачувала комунальні послуги. За період з вересня 2010 року по листопад 2015 року відповідач працював лише один місяць в школі, куди вона його і влаштувала. Через відсутність матеріального утримання з боку відповідача, нею був поданий позов про стягнення аліментів на утримання дитини, та постановлено судом відповідне рішення. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, тому вона з сином була змушена виїхати з квартири. Починаючи з 15.11.2015 року вона з дитиною проживає в орендованій квартирі на проспекті Науки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року шлюб з відповідачем розірвано.

В судовому засіданні позивач та її представник, який є і представником ОСОБА_2 , за основним позовом підтримали обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Позивач додатково зазначила, що відповідач проживала у спірній квартирі з початку жовтня 2010 року. За комунальні послуги сплачували і відповідач, і третя особа. Зараз у квартирі проживає брат. Ні вона, ні їх батьки, в квартирі не проживали. При укладенні договору купівлі-продажу квартири вона була присутня, була і відповідач, писала згоду як жінка брата. Кошти батько їй не давав. Представник позивача зазначив, що шлюб між відповідачем та третьою особою був формальний. В 2009 році відповідач повернулась до попереднього чоловіка. В 2010 році вона повернулась до чоловіка, а у 2015 році знову повернулась до колишнього чоловіка. В 2003 році батько позивача продав земельну ділянку та оплатив купівлю спірної квартири. Відповідач не надавала кошти на придбання квартири, та не брала участь у її купівлі. З грудня 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає.

В судовому засіданні представник відповідача основний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив про те, що в 2010 році позивач з чоловіком приймали участь у придбанні спірної квартири. Вона сплатила частину коштів, які отримала віл продажу власної квартири. Відповідач в той час не працював, жили на кошти позивача. На придбання квартири вона дала свої кошти в розмірі 159 968 грн. Доказів формальності шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стороною позивача за основним позовом не надано. Не надано доказів і того, що кошти на придбання спірної квартири були надані ОСОБА_7 , Відсутні докази і того, що ОСОБА_5 проживала з першим чоловіком. Зауважив, що на момент укладення Договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У попередньому судовому засіданні був присутній ОСОБА_2 , який пояснив, що у 2007 році вони з ОСОБА_5 почали жити разом. Квартиру вона придбала у банку, про що показувала документи. В її квартирі жили до 2009 року. З середини 2009 року до 2010 року вони разом не проживали, не було сімейних стосунків. Спірна квартира була придбана за кошти батька, які він отримав від продажу земельної ділянки. Батько подарував йому кошти, і він вклав у купівлю квартири. На той момент ОСОБА_5 проживала з першим чоловіком.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи № 755/3078/18, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов подано до суду 13.06.2018 року.

Згідно ухвали суду від 13.07.2018 року у даній справі відкрито провадження.

19.09.2018 року подано відзив на позов та зустрічний позов.

25.09.2018 року надійшла відповідь на відзив.

31.10.2018 року постановлено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви.

20.11.2018 року подано відзив на зустрічний позов.

11.12.2018 року за клопотанням представника позивача за основним позовом постановлено ухвалу про витребування доказів.

08.01.2019 року надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом.

28.02.2019 року надійшли документи на вимогу суду.

28.03.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 16.07.2019 року закрито провадження за основним позовом в частині позовних вимог ОСОБА_8 .

Ухвалою від 09.10.2019 року закрито провадження за основним позовом в частині позовних вимог ОСОБА_7 .

12.11.2019 року надійшли додаткові пояснення ОСОБА_5 .

В суді встановлено, що 12.12.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_11 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

12.07.2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., зареєстрований за № 953. Згідно даного Договору ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 . Договір укладено за взаємної згоди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та за згодою дружини одного з покупців - ОСОБА_5 . Покупець ОСОБА_1 заявила, що квартиру купує за особисті кошти. Продаж квартири здійснено за 200 000,00 грн.

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів право власності покупців на квартиру за реєстровано 12.07.2010 року.

У спірній квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , та їх малолітній син - ОСОБА_13 .

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У наданих стороною позивача за основним позовом документів на підтвердження позовних вимог (довідок) вказано, що ОСОБА_5 починаючи з 01.12.2015 року не проживає за спірною адресою, з усними або письмовими заявами чи скаргами з приводу неможливості проживання в квартирі не зверталась ні до ЖБК «Весна 2», ні до поліції з грудня 2015 року не зверталась. Не зверталась ОСОБА_5 з грудня 2015 року і за медичною допомогою до сімейного лікаря.

Не проживання відповідача за спірною адресою не оспорюється, сама відповідач стверджує про те, що вона не проживає з листопада 2015 року,через неприйнятне ставлення її чоловіка ОСОБА_2 до неї та їх спільного сина. Проживала в орендованій квартирі.

Однак, як було встановлено в суді, спірна квартира була набута у власність в рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири. ОСОБА_2 належить 1/4 частина квартири.

Встановлено, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

По даній справі відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідача, які були отримані його батьком від продажу земельної ділянки 24.06.2010 року. Відповідач стверджує про те, що кошти йому подарував батько. На підтвердження цього надано розписки ріелтора по отримання від ОСОБА_7 комісійних, та ОСОБА_12 про сплату компенсації у разі розірвання договору купівлі продажу. Однак, дані розписки не є належними та допустимими доказами, оскільки їх підписи не засвідчені, відсутні докази наявності ріелтора, та дані особи не заявлялися стороною для їх допиту у якості свідків. Крім того, передача комісійних та можливе відшкодування жодним чином не підтверджує того, що кошти за квартиру належали саме ОСОБА_7 .

Заява свідка - ОСОБА_7 , яка посвідчена нотаріально, приймається судом як письмове пояснення ОСОБА_7 , який був позивачем по даній справі (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оскільки клопотання про допит ОСОБА_7 в якості свідка судом не вирішувалось.

Зі змісту вказано заяви слідує наступне.

У своїй заяві свідка ОСОБА_7 зазначив про те, що 24.06.2010 року він продав належну йому земельну ділянку, та вирішив придбати спірну квартиру. Реальна продаж квартири відбулась за 493 125,00 грн., які були сплачені згідно квитанції від 12.07.2010 року. По 1/4 він подарував своїй дружині, та сину з донькою шляхом включення у договір як покупців. Його син, на момент укладення договору, був у формальному шлюбі з ОСОБА_5 , та вже близько року не проживали разом. Однак, вона була запрошена як формальна дружина до нотаріуса задля надання формальної згоди на придбання сином 1/4 частини квартири.

Вказана в заяві інформація не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Суду не було надано доказів вчинення ОСОБА_7 правочину - договорів дарування грошових коштів дружині та дітям, в тому числі і ОСОБА_2 .

Суми отримані від продажу земельної ділянки та внесені в придбання спірної квартири різні. Належних обґрунтувань та доказів цьому не надано.

Квитанція від 12.07.2010 року про перерахування ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 коштів не містить призначення оплати та крім цього, у випадку здійснення даного платежу саме за купівлю спірної квартири, не може свідчити чи підтверджувати наявність правочину - договору дарування грошових коштів ОСОБА_7 - сину ОСОБА_2 (а.с. 118 т. 2).

Крім того, позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, та у договорі купівлі-продажу квартири, стверджувала про те, що нею придбано 1/4 частину спірної квартири за особисті кошти, що спростовує дарування ОСОБА_7 1/4 частині квартири доньці, та відповідно не може бути прийнято судом як доказ дарування частини квартири дружині та сину.

Спірна квартира набута сторонами у справі шляхом укладення Договору купівлі-продажу квартири в рівних частках, даний договір є чинним, ніким не оспорений.

Посилання на те, що квартира була продана за більшу суму, та про те, що купував її лише ОСОБА_7 , маючи на увазі дарування трьох її частин дружині та дітям, може свідчити про ухилення від сплати податків, та фіктивність договору.

Не є доказом і Акт від 23.07.2010 року про проживання ОСОБА_5 з дітьми в квартирі АДРЕСА_3 , у період з січня 2010 року, оскільки даний акт не є належним доказом відсутності шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Шлюб було розірвано лише у липні 2017 року за ініціативою ОСОБА_5 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_7 не доведено. Не доведеним є і внесення грошових коштів ОСОБА_2 на придбання 1/4 частини спірної квартири за грошові кошти, отримані ним в дар від його батька.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що нею були внесені особисті кошти при купівлі спірної квартири у розмірі 35 000,00 грн., які вона мала від продажу 14.01.2010 року особистої однокімнатної квартири. Дані кошти нею були внесені так як існувала домовленість зі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що квартира купується для її сина ОСОБА_6 .

Однак, ОСОБА_5 не заявляє вимогу про визнання права власності на частину квартири, яка була придбана за її особисті кошти, як і не було надано відповідних доказів.

Не приймаються до уваги посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на заяви, документи ОСОБА_5 з інших справ, оскільки дані документи не встановлюють факти у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, заперечення відповідача є недоведеними. Таким чином, суд дійшов висновку, що ј частина спірної квартира, яка оформлена на ОСОБА_2 є спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки, суд задовольняє зустрічний позов про визнання права власності на 1/8 частину в квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , основний позов підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 137, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/8 частину квартири - задовольнити.

Визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) судові витрати 1 260 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 25.11.2019 року.

Суддя: