Дата документу 26.11.2019 Справа № 334/6779/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6779/18 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2281/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Азов-Стиль» про стягнення суми за договором поворотної фінансової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.10.2017 року між сторонами був укладений договір поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 10 на суму 145 000 грн. на строк до 04.11.2017 року. Відповідач у встановлений договором строк грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим 25.05.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору поворотньої фінансової допомоги, в якій пункт 5 договору викладено в новій редакції із зазначенням кінцевого строку повернення грошових коштів 01 вересня 2018 року та доповнено п.5 договору пунктом 5.2, в якому зазначено, що в разі неповернення грошових котів у визначений п.5 договору строк, відповідач зобов`язався сплатити штрафні санкції в подвійному розмірі поворотної фінансової допомоги, що складає 290 000 грн.

12.10.2017 року між сторонами був укладений договір поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 11 на суму 36 000 грн. на строк до 12.11.2017 року. Відповідач у встановлений договором строк не повернув грошові кошти, у зв`язку із чим 25.05.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору, в якій п.5 договору викладено в новій редакції із зазначенням кінцевого строку повернення грошових коштів 01 вересня 2018 року. І доповнено п.5 договору пунктом 5.2, в якому зазначено, що в разі неповернення грошових котів у визначений п.5 договору строк, відповідач зобов`язався сплатити штрафні санкції в подвійному розмірі поворотної фінансової допомоги, що складає 72 000 грн.

23.10.2017 року між сторонами був укладений договір поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 12 на суму 310 000 грн. на строк до 23.11.2017 року. Відповідач у встановлений договором строк не повернув зазначені в п.1 договору грошові кошти, у зв`язку із чим 25.05.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 12 від 23 жовтня 2017 року, в якій п.5 договору викладено в новій редакції із зазначенням кінцевого строку повернення грошових коштів 01 вересня 2018 року. І доповнено п.5 договору пунктом 5.2, в якому зазначено, що в разі неповернення грошових котів у визначений п.5 договору строк, відповідач зобов`язався сплатити штрафні санкції в подвійному розмірі поворотної фінансової допомоги, що складає 620 000 грн.

30.10.2017 року між сторонами був укладений договір поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 13 на суму 160 000 грн. на строк до 30.11.2017 року. Відповідач у встановлений договором строк не повернув зазначені в п.1 договору грошові кошти, у зв`язку із чим 25.05.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 13 від 30 жовтня 2017 року, в якій п.5 договору викладено в новій редакції із зазначенням кінцевого строку повернення грошових коштів 01 вересня 2018 року. І доповнено п.5 договору пунктом 5.2, в якому зазначено, що в разі неповернення грошових котів у визначений п.5 договору строк, відповідач зобов`язався сплатити штрафні санкції в подвійному розмірі поворотної фінансової допомоги, що складає 320 000 грн.

06.11.2017 року між сторонами був укладений договір поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 14 на сумі 149 000 грн. на строк до 06.12.2017 року. Відповідач у встановлений договором строк не повернув зазначені в п.1 договору грошові кошти, у зв`язку із чим 25.05.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору поворотньої фінансової допомоги на безпроцентній основі № 14 від 06 листопада 2017 року, в якій п.5 договору викладено в новій редакції із зазначенням кінцевого строку повернення грошових коштів 01 вересня 2018 року. І доповнено п.5 договору пунктом 5.2, в якому зазначено, що в разі неповернення грошових котів у визначений п.5 договору строк, відповідач зобов`язався сплатити штрафні санкції в подвійному розмірі поворотної фінансової допомоги, що складає 298 000 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача суму боргу і штраф в загальній сумі 1 600 000 грн.

26.11.2018 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги і зазначив, що 17.09.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір новації, в якому сторонами було досягнуто згоди щодо суми заборгованості. Крім того, п.2 було встановлено строк повернення грошових коштів - до 01.11.2018 року, а в п.3 договору новації сторони домовилися, що в разі неповернення грошових коштів у строк, зазначений в п.2 договору, позичальник зобов`язується задовольнити вимоги кредитора шляхом передачі йому в рахунок погашення заборгованості права власності на Базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 коса», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного остаточно просив визнати за ним право власності на базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 коса», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором новації, укладеним 17.09.2018 року між ним та ТОВ «Азов-Стиль».

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є засновником ТОВ «Азов-Стиль» із розміром частки 50% у статутному капіталі.

Вважав, що директором ТОВ «Азов-Стиль» створюється фіктивна заборгованість перед третіми особами та вчиняються дії, спрямовані на відчуження майна товариства в рахунок погашення штучно створеної заборгованості, чим порушується його право як засновника ТОВ «Азов-Стиль».

16 листопада 2017 року між товариством та ОСОБА_3 укладено договір про передачу в іпотеку майна товариства під забезпечення зворотної фінансової допомоги, проте необхідності у вказаній допомозі не було. Він звернувся із заявою про вчинення директором ТОВ «Азов-Стиль» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2018 року за №0000009.

На підставі зазначеного просив встановити факт нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги на безпроцентній основі №10 від 04.10.2017 року, №11 від 12.10.2017 року, №12 від 23.10.2017 року, №13 від 30.10.2017 року, №14 від 06.11.2017 року, укладених між ТОВ «Азов-Стиль» та ОСОБА_3 , судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 , прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 коса», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором новації, укладеним 17.09.2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Азов-Стиль».

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення правил підсудності, недодержання вимог до форми договорів, застосування судом першої інстанції неналежного способу захисту, перебування спірного майна під арештом станом на час розгляду справи, відсутність спору між ОСОБА_3 та ТОВ «Азов-Стиль», наявність ознак фіктивності оскаржуваних договорів, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення, його позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на його користь судовий збір.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про відсутність порушення правил підсудності, третьою особою не заявлялось в суді першої інстанції про порушення правил підсудності, договір новації не був визнаний недійсним, не розірваний, умови договору не заперечуються сторонами, посилання на відсутність спору між сторонами є безпідставним, при укладанні договорів поворотної фінансової допомоги та договору новації директор ТОВ «Азов-Стиль» діяв в межах повноважень.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_3 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ТОВ «Азов-Стиль», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_1 , про визнання права власності в рахунок погашення заборгованості за договором новації. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року в частині позову ОСОБА_3 визнано нечинним. Провадження у справі в частині позову ОСОБА_3 закрито.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині розгляду позову ОСОБА_1 та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині розгляду позову ОСОБА_1 не відповідає вказаним вимогам з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб, зокрема, визнання правочину недійсним (частина перша, пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 та частиною першою статті 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно з частинами першою та другою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Разом з тим відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.

Якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує позовні вимоги про визнання недійсним договору про відчуження майна цього товариства порушенням останнім в ході статутної діяльності корпоративних прав такого учасника (акціонера), то цей спір підвідомчий господарським судам незалежно від того, чи є іншим відповідачем у справі (разом з таким товариством) фізична особа - сторона оспорюваного договору.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №922/2005/18, провадження №12-261гс18.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував порушенням його прав як засновника ТОВ «Азов-Стиль» із розміром частки 50% у статутному капіталі товариства, оскільки, на його думку, оспорювані договори були укладені з метою виведення грошових коштів та привласнення майна ТОВ «Азов-Стиль» .

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу, а тому, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачами його корпоративних прав, то цей спір підвідомчий господарському суду.

За вказаних обставин оскаржуване рішення суду в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги на підставі ст.377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження в зазначеній частині із роз`ясненням ОСОБА_1 , що його вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року у цій справі в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги скасувати.

Провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд його позову до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Стиль» про встановлення факту нікчемності договорів поворотної фінансової допомоги віднесено до юрисдикції господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: