Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 351/1444/17

провадження № 61-525св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Калиновського М. М., від 29 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Бойчука І. В., Томин О. О.,

від 29 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є батьком її дітей:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З лютого 2016 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, взагалі не спілкується із дітьми, не надає матеріальної допомоги. Крім того, відповідач категорично відмовляється дати згоду у консульстві Італії на виготовлення дітям закордонних паспортів для поїздки з ними в України або в іншу державу Європи, порушуючи права дітей на відпочинок, а також їхній всебічний розвиток.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій формі у розмірі 300 євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 8 700 грн, на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області

від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_4, у твердій грошовій сумі у розмірі 5 тис. грн щомісячно на кожну дитину з 20 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно двох неповнолітніх дітей відсутні, оскільки позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження умисного ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків. Ураховуючи майновий стан відповідача, стан його здоров'я, стан здоров'я дітей, суд першої інстанції визначив розмір аліментів на утримання кожного із дітей у розмірі 5 тис. грн щомісячно.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 листопада

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків під час розгляду справи встановлено не було, оскільки відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх синів. Будь-яких належних і об'єктивних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 умисно ухиляється від виконання таких обов'язків, матеріали справи не містять. На розгляді у суді перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, який проживає окремо від них. ОСОБА_4 також звернувся і до суду в Італії з позовом про встановлення годин та визначення місця зустрічей з дітьми. Суд апеляційної інстанції погодився із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який становить 5 000 грн на кожну дитину, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку кожного з дітей сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги думку старшого сина, який був заслуханий під час розгляду справи у суді першої інстанції. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своїх неповнолітніх дітей. Висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим, оскільки складений без перевірки обставин справи, враховуючи лише пояснення відповідача. Позивач не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми, знаходження у суді справи про усунення перешкод не може достеменно свідчити про наявність таких перешкод. Заявник не погоджується із розміром аліментів, вважаючи його значно заниженим, недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Суд не врахував, що відповідач працює за межами України та має значні доходи.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на те, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Позивач перешкоджає йому бачитись з дітьми, у зв'язку з чим на даний час у суді розглядається справа за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Визначений судами розмір аліментів, який більше ніж у три рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області

від 10 серпня 2010 року у справі № 2-855 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року у справі № 351/257/16-ц між

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірвано шлюб, який було зареєстровано вдруге 12 серпня 2012 року.

Позивач разом із дітьми проживає у м. Монца (Італійська Республіка), діти проживають з матір'ю, перебувають на повному її утриманні.

Відповідач працює та проживає в Італійській Республіці.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є недоцільним, оскільки відсутні належні докази ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач категорично заперечував стосовно позбавлення його батьківських прав, зобов'язувався належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, активно приймати участь у вихованні та утриманні дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Встановлено, що на розгляді Снятинського районного суду

Івано-Франківської області перебуває справа № 351/398/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дітей з батьком, який проживає окремо від них.

Під час розгляду справи вислухана думка дитини ОСОБА_5, який пояснив, що він є учнем 8-го класу, навчається в Італії. Зазначив, що батько належним чином не займається його вихованням та не спілкується з ним.

На території Італійської Республіки ОСОБА_4 також вживає заходів для встановлення періоду і місця побачень з дітьми.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини

(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого

2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суди встановили, що між сторонами склалися складні стосунки, що в деякій мірі перешкоджало відповідачу здійснювати з лютого 2016 року свої батьківські обов'язки.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області

від 24 січня 2019 року у справі № 351/398/18 позов ОСОБА_4 задоволено частково, визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні синів: ОСОБА_5 І ОСОБА_6 та зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні дітей.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, наявність перешкод з боку матері для участі батька у вихованні синів та спілкуванні з ними, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує та вчиняє активні дії, спрямовані на підтримку відносин із синами, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині позбавлення батьківських прав.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги думку старшого сина ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки у даному випадку, ураховуючи наявність конфлікту між батьками, постійне проживання дітей з матір'ю, а також інші встановлені судами обставини, думка дитини щодо позбавлення батьківських прав її батька фактично визнана судами такою, що не має вирішального значення для правильного вирішення спору.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (у редакції Закону України від 03 липня 2018№ 2475-VIII).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» на день ухвалення рішення суду першої інстанції прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складав 1 559 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1 944 грн.

Встановивши, що сторони мають неповнолітніх дітей, врахувавши матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, частково задовольняючи позов, вірно виходив з того, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу дітям у визначеному судом розмірі, вважаючи цей розмір, який у декілька разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не заперечується відповідачем, обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дітей.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області

від 29 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк