Справа № 148/535/19
Провадження №2-о/148/40/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 20.10.2010 було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох спільних дітей, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу її колишній коловік залишився проживати разом з нею в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Також в даному будинку проживає її мати та дочка ОСОБА_6.

Останнім часом її сім'я потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка, який здійснює погрози різного характеру, а саме: погрожує застосувати фізичне насильство, залякує, принижує, ображає нецензурними словами, штовхає, щипає, кидає предмети побуту. Він постійно вчиняє сварки з будь-якого приводу, особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Це все супроводжується пошкодженням домашніх речей, мебелі та іншого майна. Це все твориться на очах її матері та дочки. Через дані обставини її мати змушена була переїхати до її старшої дочки в Черкаську область, а вона з молодшою донькою ввечері переховується по сусідах, родичах та друзях.

З приводу безкінечних конфліктів вона неодноразово зверталася із заявами до Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області. Протягом грудня 2018 року - березня 2019 року Тульчинським районним судом Вінницької області ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства, зокрема 07.12.2018, 18.12.2018, 10.01.2018, 04.02.2019 та 26.02.2019.

Незважаючи на заходи адміністративного впливу ОСОБА_3 своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одному будинку є нестерпним, а тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Вважає, що існує загроза продовження домашнього насильства щодо неї, матері та дочки з боку ОСОБА_3, існують ризики настання більш тяжких наслідків для їхнього психічного та фізичного здоров'я. Просить видати обмежувальний припис, яким заборонити останньому перебувати в місті їх спільного проживання строком на 6 місяців.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у заяві. Також заявник доповнила, що ОСОБА_3 систематично застосовує до неї психологічне насильство у вигляді словесних образ, приниження та залякування. Крім того, житло у якому вони всі проживають йому не належить, він зареєстрований за іншою адресою і той будинок дістався йому у спадок, а тому ОСОБА_3 має де жити.

Заінтересована особа із заявою погодився та підтвердив, що має інше місце проживання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта заявника (а.с.3) слідує, що її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.12.2018 серія НОМЕР_1 (а.с.5) вбачається, що 20.12.2018 між заявником та ОСОБА_3 було розірвано шлюб.

Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області від 15.03.2019 №136 (а.с.6), ОСОБА_3 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_2.

Відповідно до актів обстеження житлового будинку ОСОБА_1 від 26.12.2018 (а.с.7) та від 22.01.2019 (а.с.8), перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1. Під час обстеження виявлено, що вхідні двері в будинок значно пошкоджені та не функціонують, в одній із житлових кімнат повністю вибито скло в подвійній віконній рамі, пошкоджено скло в дверях, які ведуть до спальної кімнати та зали, в кухонній кімнаті значно пошкоджений кухонний гарнітур, побита газова плитка, розбита мікрохвильова піч, пошкоджені ящики для заморозки в морозильній камері.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме, копії довідок від 12.10.2018 (а.с.9) від 29.12.2018 (а.с.10), від 11.01.2019 (а.с.11), копії відповідей на звернення від 29.12.2018 №8754/230/01-2018 (а.с.12), від 29.12.2018 №8756/230/01-2018 (а.с.13), від 29.12.2018 №8759/230/01-2018 (а.с.14), від 17.01.2019 №501/230 (а.с.15), заявник неодноразово зверталася до Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області з приводу протиправної поведінки ОСОБА_3

На даний час ОСОБА_3 знаходиться в ізоляторі тримання №7 ГУ Національної поліції у Вінницькій області, оскільки згідно постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.03.2019 його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 15 діб арешту.

Також в судовому засіданні досліджені копії постанов Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.12.2018, від 21.02.2019, від 26.02.2019 та від 14.01.2019, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП - вчинення насильства в сім'ї та відносно нього були застосовані адміністративні стягнення, передбачені санкцією даної статті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що домашнє насильство з боку ОСОБА_3 носить постійний та регулярний характер.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України«Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п.п. 3, 6, 7, 8, 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Пунктом 2 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя.

Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Положеннями ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст.81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, аніж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 та членів її сім'ї, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність у видачі обмежувального припису відносно останнього, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов'язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст.ст. 265, 350-6 ЦПК України, ст.1, ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 17.11.2008 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, строком на шість місяців.

Встановити наступний захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_3: заборонити перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Копії рішення суду вручити учасникам справи негайно після його проголошення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: