Справа №265/1149/19
Провадження №2/265/797/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про визнання біржового контракту дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про визнання біржового контракту дійсним.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11 жовтня 2000 року між ним та ОСОБА_3 акціонерним товариством Будівельно-монтажною фірмою «Азовстальбуд» в особі директора ОСОБА_4 на Азовській універсальній товарній біржі було укладено біржовий контракт № Л-122, згідно з яким позивач придбав у приватну власність однокімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1. Згідно з умовами біржового контракту, ОСОБА_1 були сплачені продавцю грошові кошти за придбання квартири. Продавець прийняв кошти, та передав ОСОБА_1 правовстановлюючі документи та ключі від квартири. Таким чином, істотні умови договору були виконані сторонами у повному обсязі. З часу придбання квартири ніяких претензій зі сторони продавця не надходило. У квітні 2018 року він звернувся до державного реєстратора за проведенням державної реєстрації права власності на свою квартиру в новому електронному реєстрі, якій був запроваджений з 2013 року. Однак рішенням від 06 квітня 2018 року № 40532143 державний реєстратор прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради йому було відмовлено у державній реєстрації права власності у звязку із відсутністю нотаріально посвідченого договору або рішення суду про визнання біржового договору дійсним. У звязку з тим, що він не має можливості реалізувати своє право власності на квартиру, звертається до суду із даним позовом та просить визнати біржовий контракт № Л-122 від 11 жовтня 2000 року укладений на Азовській універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» дійсним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача - ПАТ "БМФ "Азовстальбуд" у судове засідання не з'явився, також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_3 акціонерним товариством Будівельно-монтажною фірмою «Азовстальбуд», в особі директора ОСОБА_4, та позивачем ОСОБА_1 11 жовтня 2000 року на Азовській універсальній товарній біржі було укладено біржовий контракт № Л-122 (договір купівлі-продажу), за яким ОСОБА_3 акціонерне товариство Будівельно-монтажна фірмою «Азовстальбуд», в особі директора ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № Л-122 від 11 жовтня 2000 року, (а.с. 6), а також технічним паспортом на квартиру (а.с.7-8).

Правовідносини, які склалися між позивачем та ОСОБА_3 акціонерним товариством "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", в особі директора ОСОБА_4 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу № Л-122 квартири АДРЕСА_3 мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року.

Як вбачається з довідки, виданої головним бухгалтером ПАТ "БМФ "Азовстальбуд" (який є правонаступником ЗАТ "БМФ "Азовстальбуд") ОСОБА_5, ОСОБА_1 повністю оплачено приміщення за адресою: АДРЕСА_4 згідно договору купівлі-проаджу від 11 жовтня 2000 року.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав.

Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Крім того, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 4ст. 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім нотаріального посвідчення договору, суд вважає доцільним визнати біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № Л-122, укладений між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на Азовській універсальній товарній біржі 11 жовтня 2000 року, дійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, відповідно до положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, в сумі 384,20 гривень, а 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.47,227 ЦК України(в редакції 1996 року),ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі»(в редакції від 16.02.1993 року), ст. ст.12, 13, 76, 77, 206, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про визнання біржового контракту дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі - продажу) № Л-122 квартири № 28, розташованої в будинку № 58/42 по вулиці Московській в місті Маріуполі, укладений 11 жовтня 2000 року на Азовській універсальній товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 акціонерним товариством "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд".

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", (87505, м.Маріуполь, вул. Я.Гугеля, 3 код ЄДРПОУ-01237193 р-р № 3199 ПАТ «ПУМБ» у м.Києві МФО 334851ІПН 91) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати з оплати судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з державного бюджету України 50 % сплаченого ним при поданні позову судового збору у загальному розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) гривень 20 копійок, який було внесено на рахунок № 0054, отримувач платежу - Маріуп.УК/Лівобережний р-н/22030101, код отримувача - 37989721, банк отримувача - 834016 ГУ ДКСУ у Донецькій області, на підставі квитанції № 0.0..1 від 18 лютого 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12 березня 2019 року.

Суддя Гноєвой С.С.