26.11.2019 Справа № 337/4584/19
Провадження № 2/337/2354/2019
Р І ШЕ Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря: Побережної О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

В позові вказала, що їй на підставі договору дарування від 28.11.2011 року належить квартира АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровані: вона, її чоловік - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_2 В 2016 році ОСОБА_2 зібрав свої речі і виїхав на постійне місце проживання до Росії. З цього часу він не проживає за місцем реєстрації, тобто добровільно змінив своє місце проживання

Оскільки квартира є приватною власністю, відповідач створює перешкоду в її користуванні, тому просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 25.10.2019 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності самої позивачки, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, на адресу суду направив нотаріально посвідчену заяву, в якій він позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 , надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування від 28.11.2011 року (а.с. 13) та витягом про державну реєстрацію за № 32539945 (а.с.15).

Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 24.10.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Довідкою ОСББ «Воронезька 3» від 09.10.2019 року, підтверджується факт не проживання за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с.17).

Із заяви відповідача, яка надійшла на адресу суду, судом встановлено, що ОСОБА_2 позовні вимоги визнає в повному обсязі, підтверджує факт добровільної зміни місця проживання та виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації. Зазначена заява від 06.11.2019 року посвідчена нотаріусом м. Москви Харчевою Мариною Миколаївною.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод ним права користування і розпорядження свої майном.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно статті 7. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад строку, визначеного ст.405 ЦК України, протягом якого за ним зберігається право користування житловим приміщенням. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач свідомо змінив місце свого постійного проживання, що свідчить про те, що він втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

При цьому, суд виходить з того, що ОСОБА_2 за власним бажанням та волевиявленням виїхала зі спірної квартири на інше місце проживання, вказані обставини визнаються відповідачем, сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем у суду немає, визнання позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 89, 206, 229, 247, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 15, 16, 319, 321, 379, 383, 391, 402-406 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю, щляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є. Гнатик