Справа № 277/713/19
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

іменем України

"26" листопада 2019 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Прищепи Т.П.

за участю секретаря Калантарян Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 147 ЦПК України в залі суду смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ємільчинської громади про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,6063 га, кадастровий № :10:000:0372 та площею 2,8097 га, кадастровий № :10:000:0236, які знаходяться в селі Степанівка, Ємільчинського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимогу мотивує тим, що вона є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок площею 0,6063 га, кадастровий № :10:000:0372 та площею 2,8097 га, кадастровий № :10:000:0236, які знаходяться в селі Степанівка, Ємільчинського району Житомирської області.

15.02.2019 року звернувшись до Канівської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини за законом вона отримала відмову у формі постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2019 року № 237/02-31, в якій нотаріус зазначив про відсутність належного документу, що підтверджує право власності на земельні ділянки.

В зв`язку з тим, що у спадкодавця ОСОБА_2 були відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки площею вона змушена звернутися до суду, оскільки в нотаріальному порядку оформлення права власності є неможливим.

В судове засідання позивачка не з`явилася, направила до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також справу розглянути без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі, просили справу розглянути у їх відсутності.

На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області, 17 травня 2018 року було видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 148.

Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № № НВ-019, НВ-019 земельні ділянки: площею 2,8097 га, кадастровий номер :10:000:0236; площею 0,6063 га, кадастровий номер :10:000:0372 належать ОСОБА_2 .

З довідки виконавчого комітету Канівської міської ради вбачається, що у гр. ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 за період перебування у шлюбі з гр. ОСОБА_3 з 25.01.1975 року до моменту смерті, згідно з будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , до складу членів сім`ї входили дві дочки, а саме:

ОСОБА_4 1975 року народження (нині - ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 30.09.1995);

ОСОБА_5 1983 року народження (нині - ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 10.12.2011).

03.11.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до Канівської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (позивачки, дочка померлої). Також 03.11.2018 року з аналогічною заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 звернулася моя сестра ОСОБА_6 . Дані заяви були прийняті нотаріусом, їх копії долучені до матеріалів цивільної справи.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 , позивачка по справі.

ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутні належні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори від 15.02.2019 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову, так як ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги та вчасно прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно, хоча право власності на спадкове майно ніким не оспорюється, а тому зазначене може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно.

На підставі викладеного та керуючись п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 392, 1217, 1223, 1233, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 206, 210, 247, 258-259, 263-268 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ємільчинської громади про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_4 , право власності на земельні ділянки площею 0,6063 га, кадастровий № :10:000:0372, площею 2,8097 га, кадастровий № :10:000:0236, що розташовані на території Степанівської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області, цільове призначення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом, як за єдиною спадкоємицею всього рухомого і нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Каневі, Черкаської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: Т. П. Прищепа