Апеляційне провадження №22-ц/824/905/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судд Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича, заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» про визнання дій неправомірними та про скасування подання,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою, яку обґрунтувала тим, що на виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. перебуває зведене виконавче провадження №52912678, по якому вона є боржником. 25 жовтня 2017 року державний виконавець звернувся до Печерського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань по зведеному виконавчому провадженню. Вважає, що державний виконавець передчасно звернувся до суду з таким поданням, оскільки її періодичні виїзди за межі України не є доказом ухилення від виконання рішення суду та наміром залишити Україну для ухилення від виконання зобов'язань. Вона самостійно шляхом щомісячних відрахувань із заробітної плати виконує зобов'язання по сплаті заборгованості. Вказані обставини змусили її звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просила визнати дії старшого державного виконавця Кошкера І.А. в частині звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України неправомірним та скасувати вказане подання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невірне дослідження всіх обставин справи, просить оскаржувану ухвалу, як незаконну та необґрунтовану скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує доводам щодо неправомірності дій державного виконавця при направленні до суду подання про її тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, які фактично повторюють зміст поданої до суду першої інстанції скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України „Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міста Києва з 17.11.2016 року знаходиться зведене виконавче провадження №52912678 з примусового виконання виконавчих листів зі значною загальною заборгованістю. В межах даного виконавчого провадження, державний виконавець в жовтні 2017 року звернувся до Печерського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 Ухвалою суду від 09.11.2017 року в задоволенні наведеного подання відмовлено. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27.02.2018 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року скасовано, подання державного виконавця задоволено, постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань по зведеному виконавчому провадженню №52912678. Ухвалою Верховного Суду від 21.05.2018 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги заявника, суд першої інстанції виходив з того, що рішення щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника державним виконавцем не приймається, він лише має право звернення до суду з відповідним поданням. При цьому, зважаючи на наявність незавершеного виконавчого провадження, державний виконавець діяв в межах передбачених законом повноважень. За таких умов підстави для задоволення скарги в даному випадку відсутні.

З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного:

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто даною нормою встановлено право державного виконавця на звернення до суду з таким поданням щодо встановлення певних обмежень. Підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, про що судом постановлюється відповідне судове рішення.

З наведених норм вбачається, що виконавець має право звернутися з відповідним поданням до суду. При цьому вирішення питання про наявність підстав для застосування до боржника, який не виконує рішення суду, передбачених законом обмежень в тому числі й шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, здійснюється судом. В даному випадку апеляційний суд, розглянувши матеріали подання та зваживши наявність передбачених законом підстав прийняв рішення про таке обмеження по відношенню до ОСОБА_2 Остання оскаржила таке судове рішення в касаційному порядку, на що 21.05.2018 року Верховний Суд відмовив заявниці у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, обмеження стосовна заявника було встановлене не державним виконавцем, а відповідним рішенням суду, відтак права скаржника з боку державного виконавця порушені не були, а дана скарга є нічим іншим як намаганням оскаржити рішення суду, яке вступило в силу, в позапроцесуальний порядок, що є неприпустимим. За таких умов підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько