Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"31" жовтня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М., за участю секретаря судового засідання Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року представник позивачки ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що його донька ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрований її брат та син представника позивачки - ОСОБА_2 - відповідач по справі. З серпня 2015 року та по теперішній час відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці користуватись квартирою. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка та її представник до суду не з`явились, надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 09.08.2007 року та договору дарування частини квартири, посвідченого 26.09.2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А., зареєстрованому у реєстрі № 6429, належить квартира АДРЕСА_1 , отже позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.

Відповідно до повідомлення відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 з 05.09.2013 року.

Згідно акту про не проживання у житловому приміщенні від 14.05.2019 року та письмових пояснень сусідів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає з серпня 2015 року.

З акту голови КСН «Центральний 1» від 28.08.2019 року та повідомлення голови КСН «Центральний 1» від 29.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 не мешкає з 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 352-355 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 383, 391,405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко