Постанова

Іменем України

13 березня2019 року

м. Київ

справа № 668/4773/14-ц

провадження № 61-4041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько О. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року у складі судді Кузьміної О. І. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Прокопчук Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/3728/2/08396 (далі - кредитний договір), за умовами якого останній отримав 125 000,00 дол. США на придбання приміщення на АДРЕСА_1 з кінцевим строком повернення кредиту - 25 грудня 2017 року, сплатою 12,5 % річних. У подальшому шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору умови кредитування змінювались, було проведено реструктуризацію заборгованості, встановлено графік погашення кредиту, продовжено строк дії договору до 23 грудня 2022 року, зменшено розмір щомісячних платежів, на один рік було знижено процентну ставку до 11,5 % річних. 26 грудня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 014/3728/2/08396/1 (далі - договір іпотеки), відповідно до якого в іпотеку банку передано нежитлове приміщення на АДРЕСА_1. 24 липня 2008 року ОСОБА_4 набула право власності на зазначене приміщення та цього ж дня уклала з ВАТ «Ерсте Банк» додаткову угоду до договору іпотеки, за умовами якої стала новим іпотекодавцем. 29 червня 2010 року сторони зафіксували у договорі № 2 до договору іпотеки заборгованість за кредитним договором у сумі 104 634,77 дол. США, та доповнили його положеннями про те, що предмет іпотеки забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 014/3728/2/08398 (інший кредитний договір). 28 грудня 2011 року до договору іпотеки внесені зміни щодо строку дії кредитного договору до 23 грудня 2022 року. У результаті неналежного виконання позичальником зобов'язань станом на 17 березня 2014 року за кредитним договором виникла заборгованість у сумі 111 177,98 дол. США, в тому числі: 89 339,19 дол. США - строкова заборгованість за кредитом, 11 689,3 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 968,77 дол. США - строкова заборгованість за процентами за користування коштами, 9 180,72 дол. США - прострочені проценти за користування коштами. У березні 2011 року банк надіслав ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень кредитного договору, а 03 червня 2013 року - вимогу позичальнику та ОСОБА_4 щодо сплати протягом 30 днів заборгованості за кредитним договором у сумі 102 311,19 дол. США, також попереджені про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Крім того, 13 січня 2014 року банк направив вимогу про сплату 108 125,57 дол. США, відповідачі не виконали вимоги та не сплатили коштів.

За викладених обставин банк просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 111 177,98 дол. США, що еквівалентно 1 067 386,43 грн та 10 360,20 грн пені; у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нежитлове приміщення загальною площею 125,8 кв. м та земельну ділянку площею 0,0109 га, що розташовані на АДРЕСА_1, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на публічних торгах та початкову ціну продажу нерухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» 111 177,98 дол. США, що еквівалентно 1 067 386,43 грн заборгованості за кредитним договором та 10 360,20 грн пені. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення (кафе) загальною площею 125,8 кв. м, зокрема, приміщення № 1 загальною площею 29,0 кв. м, приміщення № 2 загальною площею 1,0 кв. м, приміщення № 3 загальною площею 1,1 кв. м, приміщення № 4 загальною площею 8,5 кв. м, приміщення № 5 загальною площею 3,4 кв. м, приміщення № 6 загальною площею 1,1 кв. м, приміщення № 7 загальною площею 0,9 кв. м, приміщення № 8 загальною площею 2,1 кв. м, приміщення № 9 загальною площею 5,5 кв. м, приміщення № 10 загальною площею 2,9 кв. м, приміщення № 11 загальною площею 2,2 кв. м, приміщення № 12 загальною площею 68,1 кв. м, та земельної ділянки площею 0,0109 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташовані на АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, визначеної незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході проведення виконавчих дій, задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки вимоги ПАТ «Фідобанк» за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3, на загальну суму 111 177,98 дол. США, що еквівалентно 1 067 386,43 грн, у тому числі: 89 339,19 дол. США, що еквівалентно 857 718,76 грн - строкова заборгованість за кредитом, 11 689,3 дол. США, що еквівалентно 112 225,46 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 968,77 дол. США, що еквівалентно 9 300,87 грн - строкова заборгованість за процентами за користування коштами, 9 180,72 дол. США, що еквівалентно 88 141,34 грн - прострочені проценти за користування коштами, 10 360,20 грн - пеню за період 16 липня 2013 року до 17 березня 2014 року за несвоєчасно сплачені платежі за кредитом та процентами. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» 3 654,00 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» 243,60 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги банку є законними та обґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 несвоєчасно виконував умови кредитного договору, ПАТ «Фідобанк» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку», статей 526, 589-591, 611 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення після слів «за початковою ціною», словами: «на приміщення кафе - 1 717 486,00 грн, на земельну ділянку - 130 405 грн». У решті рішення залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зазначення початкової ціни предмета іпотеки відповідає нормам Закону України «Про іпотеку» та правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239. У висновку судово-економічної експертизи, яка проводилась на стадії апеляційного розгляду справи, питання правильності нарахування заборгованості за кредитом досліджено поверхнево, клопотання щодо призначення у справі повторної експертизи не заявлялось. Також суд зазначив, що у додатковій угоді до кредитного договору від 29 червня 2010 року сторони погодили суму боргу та графік платежів, тому посилання судового експерта на відсутність відомостей з нарахування платежів до моменту укладення цієї угоди є неприйнятним. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_3 щодо строків позовної давності, мотивуючи тим, що таке клопотання ним у суді першої інстанції не заявлялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив статті 76, 130 ЦПК України щодо порядку вручення судової повістки, направлення ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами та щодо проведення попереднього судового засідання, не надав оцінку розрахунку заборгованості, у якому, на думку ОСОБА_3, банк декілька разів нараховував пеню на одну і ту саму дату. Висновки суду апеляційної інстанції щодо висновку судово-економічної експертизи вважає формальними, а доводи апеляційної скарги - не перевіреними судом. Щодо не застосування судом до вимог банку строків позовної давності ОСОБА_3 зазначає, що заочний розгляд справи у суді першої інстанції позбавив його права на судовий захист, подання доказів та заяви про застосування позовної давності. Крім того, змінюючи рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року, суд апеляційної інстанції зазначив початкову ціну предмета іпотеки, вимог щодо цього банк не заявляв. Також вказує на те, що суди не з'ясували обставини, які підтверджують направлення письмової вимоги про дострокове стягнення кредиту.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 26 грудня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/3728/2/08396 (далі - кредитний договір), за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 125 000,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 25 грудня 2017 року із сплатою 12,5 % річних (пункт 1.1 кредитного договору); погоджено здійснювати повернення кредиту щомісяця у розмірі 1/120 від суми кредиту, що на день укладення договору становить 1 041,67 дол. США (пункт 1.3 кредитного договору); кредит надавався на купівлю нежитлового приміщення (кафе).

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 26 грудня 2007 року між ПАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 014/3728/2/08396/1 (далі - договір іпотеки), згідно з умовами якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали в іпотеку банку розташовані на АДРЕСА_1 приміщення кафе загальною площею 125,8 кв. м, заставною вартістю 1 587 081,00 грн та земельну ділянку площею 0,0109 га, заставною вартістю 130 405,00 грн.

24 липня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу зазначеного приміщення кафе та земельної ділянки.

Цього ж дня між ОСОБА_4 та ВАТ «Ерсте Банк» укладено додаткову угоду до договору іпотеки, відповідно до якої сторони визначили діючою іпотеку з викладенням умов договору іпотеки у новій редакції.

29 червня 2010 року у додатковій угоді № 2 до кредитного договору сторони визнали фактичну заборгованість позичальника за кредитом у розмірі 98 662,90 дол. США, яка збільшується на суму прострочених платежів за процентами у розмірі 5 971,87 дол. США, що разом становить - 104 634,77 дол. США, погодили новий графік платежів.

25 березня 2011 рокуу зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальника за кредитним договором банк направляв ОСОБА_3 лист-вимогу щодо погашення заборгованості.

Відповідно до додаткової угоди від 28 грудня 2011 року № 3 до кредитного договору внесені зміни, продовжено строк дії договору до 23 грудня 2022 року, на період з підписання додаткової угоди до 27 грудня 2012 року сторони домовились змінити процентну ставку за користування кредитними коштами до 11,5 % річних, з 28 грудня 2012 року - 12,5 % річних.

28 грудня 2011 року шляхом укладення договору про внесення змін № 2 до договору іпотеки, сторони виклали у новій редакції пункт 1.1 договору іпотеки щодо строку дії кредитного договору до 23 грудня 2022 року.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань позичальника за кредитним договором 06 червня 2013 року ПАТ «Ерсте Банк» направив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 листи-вимоги про дострокове повернення у 30 денний строк кредиту у розмірі 101 028,49 дол. США та сплати боргу за процентами у розмірі 1 282,70 дол. США (т. 1 а. с. 42).

13 січня 2014 року банк направив позичальнику та іпотекодавцю листи-вимоги про дострокове повернення у 30 денний строк кредиту у розмірі 101 028,49 дол. США та сплати боргу за процентами у розмірі 7 097,08 дол. США.

У висновку судово-економічної експертизи від 18 квітня 2016 року, що проводилась ТОВ «Херсонський науково-дослідний інститут судових експертиз» під час апеляційного розгляду справи, зазначено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком не відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України 2004 року).

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу (частина п'ята статті 74 ЦПК України 2004 року).

Належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року лише у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції цих норм процесуального права, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні поштові конверти, адресовані цим судом відповідачам, у яких суд повідомляв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкриття провадження у справі та про призначення судового засідання на 30 квітня 2014 року, зазначені конверти повернено до суду відділенням поштового зв'язку разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення із відміткою за закінченням терміну зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання (т. 1 а. с. 85а, 85б).

Також у справі містяться поштові конверти, адресовані відповідачам, у яких суд повідомляв про судове засідання, призначене на 27 травня 2014 року, зазначені конверти разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення повернуто до суду відділенням поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання (т. 1 а. с. 90, 91).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України 2004 року суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

У статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином не повідомлялись про час і місце розгляду справи, проте суд першої інстанції закінчив розгляд справи ухваленням заочного рішення.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачі заявили про застосування до вимог банку строків позовної давності.

Проте суд апеляційної інстанції не вирішив питання наявності чи відсутності підстав для застосування позовної давності лише з тієї підстави, що така заява не подавалася до суду першої інстанції, посилаючись на межі апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 303 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Слід зазначити, що у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 і від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 Верховний Суд України констатував, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, оскільки стаття 267 ЦК України закріплює норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, згідно з висновком Верховного Суду України може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, зазначивши про те, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно позивача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не мали можливості подати заяву (клопотання) про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору, така відмова суду апеляційної інстанції у вирішенні питання застосування позовної давності не може вважатись законною, оскільки цим порушується принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, визначаючи обґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки тій обставині, що 06 червня 2013 року ПАТ «Ерсте Банк» направляло відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи та надавати оцінку доказам.

Водночас межі розгляду справи судом апеляційної інстанції передбачають дослідження судом доказів, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суд касаційної інстанції, зважаючи на обґрунтованість доводів касаційної скарги, вважає, що рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року слід скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає; судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до Херсонського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик