ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7750/18 Номер провадження 22-ц/814/657/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13 грудня 2018 року (час ухвалення судового рішення з 15:06 по 15:23; дата виготовлення повного тексту судового рішення 22 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на непрацездатного батька.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на його утримання на підставі рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17.10.2016 року, та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісяця з кожного з дня предявлення позову до суду, довічно.

В обґрунтування заявлених вимог зроблено посилання на значні витрати на лікування, реабілітацію, необхідність підтримання повноцінного способу життя, оскільки позивач є непрацездатним, постійно хворіє, потребує стороннього догляду, а аліменти, що сплачують відповідачі (сини) зовсім не є достатніми.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 200 грн. до 400 грн. щомісячно. Вирішено питання судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини. Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у нього зросли витрати на його утримання і пенсії не достатньо для повного забезпечення його життєвих потреб, а саме: оплати комунальних послуг, харчування, одягу та лікування для підтримання його стану здоровя на належному рівні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про необгрунтованість самого позову та апеляційної скарги, законність і справедливість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь батька ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 200 грн. з кожного щомісячно. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.3-4).

Згідно довідки Карлівського ОУПФУ Полтавської області від 12 липня 2018 року ОСОБА_2 у період з лютого по липень 2018 року отримував пенсію за віком у розмірі 2 355 грн. 32 коп. (а.с.5).

Згідно довідки Сахнівщинської сільської ради Машівського району, акту обстеження житловопобутових умов проживання ОСОБА_2 зареєстрований і проживає сам у ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок опалюється природнім газом, у будинку відсутня водопровідно-каналізаційна система, покрівля даху протікає (а.с.7,72).

Згідно листа за вих.№25 від 19 березня 2018 року на запит ОСОБА_5 ЦРА №27 філія ПОКП «Полтавафарм» підтвердила про придбання останньою для ОСОБА_2 ліків на загальну суму 3 660 грн. (а.с.9).

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи загального захворювання і особою, яка потребує стороннього догляду, не обслуговується відділенням соціальної допомоги вдома (а.с.12, 14,74,79,81).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з часу присудження аліментів на користь позивача у відповідача ОСОБА_3 значно погіршився матеріальний стан, пенсія, яку отримує позивач збільшилася до 2 355 грн. 32 коп.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується приписами ст.367 ЦПК України та приймає до уваги, що відповідачі про справі рішення суду першої інстанції не оскаржують.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини щодо виконання обовязку повнолітніми дочками, синами утримувати своїх батьків врегульовані нормами глави 17 СК України, яка не містить норм про застосування до спірних правовідносин інших норм цього Кодексу як, наприклад, ст.210 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно статті 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов'язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 206 СК України визначені підстави для стягнення з повнолітніх дітей на користь батьків витрат на догляд та лікування.

За змістом наведених норм права суд вправі ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання батьків за умови доведеності існування одночасно двох обставин: батьки є непрацездатними і вони потребують матеріальної допомоги.

Зміст понять «непрацездатна особа» і «особа, яка потребує матеріальної допомоги» розкритий законодавцем у ст.75 СК України.

Згідно ч.3 ст.75 СК України непрацездатною вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Відповідно до ч.4 ст.75 СК України особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» і ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлені такі прожиткові мінімуми для осіб, що втратили працездатність: з 01.07.2018 року 1 435 грн., з 01.12.2018 року 1 497 грн., з 01.07.2019 року 1 563 грн., з 01.12.2019 року 1 638 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою досяг пенсійного віку і має другу групу інвалідності (а.с.14).

З лютого по липень 2018 року включно ОСОБА_2 отримував щомісячно пенсію у розмірі 2 355 грн. 32 коп. (а.с.5).

Таким чином, ОСОБА_2 не є особою, що потребує матеріальної допомоги у розумінні положень ч.4 ст.75, ч.1 ст.202 СК України, оскільки розмір пенсії, яку він отримує перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом.

Як убачається з позовної заяви ОСОБА_2, предметом спору є матеріально правова вимога про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідачів на користь позивача згідно судового рішення (а.с.2).

Проте, глава 17 СК України не містить норм, які б визначали підстави і порядок зміни розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду з повнолітніх дітей на утримання їхніх батьків.

Стаття 192 СК України застосовується до правовідносин, які ґрунтуються на обовязку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також повнолітніх непрацездатних дітей (глава 15 і глава 16 СК України).

У позовній заяві зроблене посилання на ст.203 і ст.206 СК України та стверджується про щомісячне придбання ліків на суму 3 660 грн., сплату комунальних послуг на суму, що перевищує 350 грн. на місяць та необхідність нести витрати по сторонньому догляду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані у справу докази про витрати позивача зі сплати комунальних платежів (а.с.6,7,8,15) не є додатковими витратами, що викликані тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю позивача у розумінні положень ст.203, ст.206 СК України.

У підтвердження факту додаткових витрат на лікування і сторонній догляд ОСОБА_2 суду надані такі документи: довідки ЦРА №27-філії ПОКП «Полтавафарм» від 19 березня 2018 року, від 23 листопада 2018 року, довідка №3 від 11 квітня 2018 року Машівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 751, лист-відповідь на адвокатський запит (№ 1561 від 30 листопада 2018 року) КНП «Машівська центральна районна лікарня».

Зазначені докази достовірно підтверджують лише те, що ОСОБА_2 за станом здоровя потребує стороннього догляду, регулярного вживання певних лікарських препаратів, які він отримує за рецептами у межах програми «Доступні ліки України».

Проте, ці докази у розумінні ст.80 ЦПК України не є достатніми для того, щоби визнати доведеними ті обставини, що позивач за власні кошти регулярно (щомісячно) придбаває певні ліки на певну суму саме за призначенням лікаря у звязку з його тяжким захворюванням, інвалідністю чи немічністю, і йому надається сторонній догляд на платній основі (а.с.9-12).

Отже, позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами існування юридичних фактів, визначених ст.203 і ст.205 СК України.

Наведене у сукупності зі змістом заявленої вимоги (ст.13 ЦПК України) позбавляє апеляційний суд процесуальної можливості ухвалити рішення про задоволення позову.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обовязок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 березня 2019 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_6