КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Савлук Т.В.

справа № 755/10456/18

провадження № 22-ц/824/13314/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Київ від 28 грудня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Акціонерне товариство Комерційнйи банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 червня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого, остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказував, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

У зв`язку із зазначеним станом на 21 травня 2018 року утворилась заборгованість у загальній сумі 46 915,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом становить 4486,34 грн, відсотки за користування кредитом - 1019,02 грн, пеня - 38700,33 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 2210,28 грн. АТ КБ «Приватбанк» також просило стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Київ від 28 грудня 2018 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 07 червня 2012 року у розмірі 4 723, 49 грн.

У решті вимог позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача Крилова О .Л . звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойки і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого суду в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів) прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права та невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направила.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 46 915, 97 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Частково задовольняючи вимогу позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано належних доказів повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки та отримання останнім вказаних повідомлень через визначені позивачем засоби зв`язку та щодо надання відповідачем своєї згоди на такі зміни.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з урахуванням наступного.

Оскільки заочне рішення Дніпровського районного суду міста Київ від 28 грудня 2018 року не оскаржується в частині задоволення позову про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у сумі 4486, 34 грн, предметом апеляційного оскарження є перевірка оскаржуваного рішення лише в частині часткового задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками та відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею та штрафами.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також у заяві не зазначений вид платіжної картки, яку видано відповідачу, що позбавляє можливості визначити, як належний доказ, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які містять різні тарифи, в залежності від виду кредитної картки, виданої позичальнику.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 червня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" відсотків за користування кредитом у розмірі 237,15 грн, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`явив.

Враховуючи вказані обставини, правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 38700,33 грн, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 грн та штрафу (процентної складової) у розмірі 2210, 28 грн відсутні і суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статі 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з пунктом 22 частини 1 статі 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статі 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статі 11 "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково визнані доведеними обставини в частині досягнення згоди щодо визначення відсотків за користування кредитними коштами, а відтак наявності підстав для стягнення відсотків за користування кредитом, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 168, 50 грн та за подання апеляційної скарги 252,75 грн, а всього 421,25 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Київ від 28 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» процентів за користування кредитом у розмірі 237 (двісті тридцять сім) гривень 15 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду міста Київ від 28 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 38700,33 грн пені, 500 грн штрафу (фіксованої частини) та 2210,28 грн штрафу (процентної складової) залишити без змін.

Змінити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" з 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 88 коп. на 421 (чотириста двадцять одну) грн 65 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба