ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/20117/17

Провадження № 22-ц/818/896/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Овсяннікової А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковській Н.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №640/20117/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про припинення правовідносин та правочину, звільнення майна з-під обтяження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року, ухвалене суддею ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про припинення правовідносин та правочину, звільнення майна з-під обтяження.

В обгрунтування позову зазначає, що 23 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 надав йому у борг 82000дол. США зі строком повернення до 23 квітня 2008 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики 23 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов якого він передав ОСОБА_2 в заставу житловий будинок АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності. На підставі договору приватним нотаріусом накладено заборону відчуження цього будинку. Зобов'язання за договором позики він виконав у повному обсязі, однак приватному нотаріусу Харківського МНО Гриценку Є.В. було анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю і запис про заборону відчуження будинку залишився у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Через три роки відповідач звернувся до суду з позовом до нього про стягнення суми позики, неустойки та відсотків на підставі того ж самого договору позики та звернути стягнення за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмолено, з посиланням на те, що ОСОБА_2 не надано оригінал договору.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року рішення суду скасовано, ухвалено нове про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2014 року - скасовано, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року - залишено в силі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року допущено поворот виконання рішення суду від 16 жовтня 2013 року та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошову суму в розмірі 1 082 251,72грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2014 року ухвалу суду від 30 вересня 2014 року - змінено, зменшено розмір стягнутої суми з 1 082 251,72грн. до 791 187,02грн. Таким чином, на даний час фактичних правовідносин між ним та ОСОБА_2 за договором позики та договором про задоволення вимог іпотекодержателя не існує, оскільки вказані договори були предметом розгляду та дослідження.

Просить припинити правовідносини між ним та ОСОБА_2 за договором позики, укладеним 23 листопада 2007 р. між ним та ОСОБА_2; визнати іпотеку за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО Гриценком Є.В. іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 такою, що припинена та звільнити цей будинок з надвірними будівлями з-під заборони відчуження, вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис з реєстраційним номером обтяження 6089326, вчинений приватним нотаріусом Харківського МНО Гриценком Є.В. 23.11.2007 р. на підставі договору іпотеки від 23 листопада 2007 року, реєстровий номер 2145.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився.

Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради надав до суду письмові пояснення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що рішення суду, на які посилається позивач, не підтверджують факту належного виконання позивачем зобов'язань за договором позики.

Сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов'язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що від відповідача не надійшло жодного заперечення з приводу його позовних вимог.

Зобов'язання за договором позики виконано ним ще у 2009 році. З цього часу минуло 11 років; борговий документ у нього не зберігся, у кредитора він теж відсутній.

Наявність чи відсутність у відповідача боргового документу вже були предметом розгляду в іншій справі між тими самими сторонами.

На даний час сплив строк позовної давності, однак як окрему підставу для припинення договорів він це не зазначає.

Просить надіслати до Державного бюро розслідувань окрему ухвалу щодо судді ОСОБА_5 у відповідності до ч.11 ст.262 КК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 23 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно якого останній отримав у позику 82000дол. США строком до 23 квітня 2008 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики 23 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1 та 2 ст.598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 12 Закон регламентує, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 17 Закону встановлений перелік підстав припинення іпотеки. Зокрема, однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання.

Позивач зазначає, що він виконав усі зобов'язання за договором позики ще у 2009 році. Оскільки основне зобов'язання виконав, тому договір про задоволення вимог іпотекодержателя також припинив свою дію.

На даний час фактичних правовідносин між ним та ОСОБА_2 за договором позики та іпотеки не існує.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.4 договору позики виконання зобов'язань за цим договором в достатній мірі підтверджується наданням позичальником примірника договору, належного позикодавцеві, з відміткою останнього в простій формі про належне виконання зобов'язань.

Відповідно до ч ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів виконання договору, зокрема оригінал договору ОСОБА_2 з його відміткою про належне виконання зобов'язань, як передбачено умовами договору позики. Розписки ОСОБА_2 про належне виконання позивачем умов договору позики та повернення за ним грошових коштів також не надано.

Посилання ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року судом не приймається, оскільки вказані в рішенні суду обставини не підтверджують факту належного виконання зобов'язань за договором позики.

Даним рішенням ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про стягнення коштів з ОСОБА_1 оскільки ним - ОСОБА_2 - не надано оригіналу договору позики.

Як зазначає ОСОБА_1, оскільки у нього та у ОСОБА_2 відсутні оригінали договорів позики та протягом строку позовної давності ОСОБА_2 до нього не пред'явлено нового позову про стягнення коштів за договором позики, то це свідчить про припинення між ними будь-яких правовідносин за цим договором позики, а, відповідно, і припинення правовідносин за договором про задоволення вимог іпотекодержателя , що є, на його думку, підставою для звільнення будинку з-під арешту та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження.

Між тим, ні вимогами цивільного кодексу ні Законом України «Про іпотеку» не визначено такої підстави, яку зазначає, ОСОБА_1, для визнання зобов'язання припиненим та вилучення запису про обтяження з реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Що стосується посилань ОСОБА_1, що договір іпотеки припинив свою дію у зв'язку зі спливом позовної давності, то судом обгрунтовано відмовлено в позові із цих підстав.

ЦК України не передбачено сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалене з дотриманням вимог закону та постановлення окремої ухвали стосовно судді ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 19 березня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.