Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 753/20672/16
Номер провадження 22-ц/824/1816/2019
Головуючий у суді першої інстанції Л.К. Леонтюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
18 березня 2019 року місто Київ

Номер справи 753/20672/16

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук ЗояМиколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року, ухвалене в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Леонтюк Л.К., -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. про визнання недійсним договору іпотеки та відшкодування завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.10.2007 між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого він у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/1179/74/1551 від 15.10.2007 передав банку в іпотеку трикімнатну квартиру №61, що розташована по вул.Дніпровській Набережній, 19, в м.Києві. Даний договір іпотеки він вважає таким, що укладено з порушенням вимог закону та загалом є нікчемним, оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після підписання даного договору з боку позивача забрав обидва його екземпляра для підписання зі своєї сторони та для нотаріального посвідчення, однак повернув його без належного підпису зі свого боку, а саме договір не був підписаний зі сторони банку начальником відділу споживчого кредитування Шевченківського відділення №20 КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Кожадей О.Е.

У зв'язку із тим, що подальше виконання кредитного договору на визначених умовах порушують встановлений принцип справедливості у цивільно-правових відносинах, а також враховуючи той факт, що умови укладеного між позивачем та банком кредитного договору є несправедливими та погіршують становище ОСОБА_3 як позичальника і споживача, тому на підставі ст.ст.215, 548 ЦК України позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просив суд:

1) визнати недійсним договір іпотеки до кредитного договору №014/1179/74/1551 від 15 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за №1641д і № 1642д від 15 жовтня 2007 року;

2) зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження - записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» «15» жовтня 2007 року, а саме нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 115,60 кв.м., житловою площею 54,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності;

3) стягнути з приватного нотаріуса КМНО Шевчук З.М. - на користь позивача 7191 грн. за порушення абзаців четвертого та сьомого пункту 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що діяла до 2009 року; та 50000000 грн. моральної шкоди;

4) стягнути з ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» на користь позивача 301000 грн. відповідно до експертної оцінки на момент укладання договору додаткової іпотеки за квартиру поруки доньки позивача ОСОБА_10, яку фактично втратили завдяки незаконним діям відповідачів, а також 800000000 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07 вересня 2018 року у задоволенні пред'явленого ОСОБА_3 позову до відповідачів про визнання недійсним договору іпотеки та відшкодування завданої моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, ненадання вірної оцінки доказам наданим позивачем, не вставлення фактів, які мають суттєве значення для справи, неналежне встановлення обставин спірних правовідносин, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову розглянув справу без участі позивача, який не був належним чином повідомлений про її розгляд. Одночасно апелянт у поданій апеляційній скарзі зазначив про те, що його позов суд розглянув необ'єктивно і упереджено, по відношенню до нього, рішення всупереч вимогам чинного законодавством ухвалене безпідставно. При цьому, ОСОБА_3 послався на те, що суд не прийняв до уваги ті обставини, що оспорюваний договір іпотеки в силу закону є нікчемним правочином, так як при його укладенні не були додержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий правочин було вчинено без дозволу органу опіки та піклування та без додержання встановленої письмової форми. Суд першої інстанції проігнорував такі посилання позивача на вказані обставини як на підставу для задоволення пред'явленого позову та визнання недійсним договору іпотеки від 15.10.2007, а зроблені судом висновки щодо позовної давності не відповідають дійсним обставинам справи.

Учасники справи в призначене в апеляційному суді судове засідання для розгляду апеляційної скарги не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону.

Разом з тим, подана від імені позивача до апеляційного суду заява про перенесення судового засідання, у зв'язку із неможливістю представника позивача - ОСОБА_11 приймати участь у розгляді справи, не може слугувати підставою для його повторного відкладення, оскільки зазначена особа, на ім'я якої позивачем видана довіреність на представлення його інтересів, зокрема в органах правосуддя, з наданим колом прав ОСОБА_11 як учаснику процесу, у відповідності до вимог ст.131-2 Конституції України та ст.15 ЦПК України не може здійснювати його представництво у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що дана справа тривалий час перебуває в провадженні Київського апеляційного суду, колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 06 березня 2019 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, у відповідності до положень ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як було встановлено судом, та що вбачається з матеріалів справи, 15.10.2007 між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки до кредитного договору №014/1179/74/1551 від 15.10.2007, відповідно до умов якого позивач на забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №014/1179/74/1551 від 15.10.2007, що був укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», передав банку в іпотеку нерухомість, яка повинна була стати власністю іпотекодавця у майбутньому за договором №КНТР-001513/кв про участь у фонді фінансового будівництва від 27.06.2007, що укладений між іпотекодавцем та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест».

Відповідно до п.1.3 вищевказаного договору, предметом іпотеки виступила трьохкімнатна квартира загальною площею 117,85 кв.м. (житлова площа - 55,63 кв.м.), плановий термін введення якої в експлуатацію - 2 квартал 2007 року , яка перейде у власність іпотекодавця після вводу будинку в експлуатацію. Адреса забудови: АДРЕСА_1 (а.с.101-102, 114-116 т.1).

Як було зазначено позивачем у поданій до суду позовній заяві, після підписання з його боку вищевказаного договору іпотеки банк забрав його обидва підписаних екземпляри для підписання зі своєї сторони та для нотаріального посвідчення у приватного нотаріуса Шевчук З.М. Однак, повернутий банком екземпляр угоди для іпотекодавця не був підписаний зі сторони іпотекодержателя, а саме його уповноваженою особою - начальником відділу споживчого кредитування Шевченківського відділення №20 КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» КожадейОлександрою Едуардівною.

Відповідно до поданої позивачем до суду разом із позовною заявою копії його екземпляру договору іпотеки напроти реквізиту підписанта, уповноваженого на підписання іпотекодержателем даного договору в графі «Начальник відділу споживчого кредитування Шевченківського відділення №20КРД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» __ Кожадей Олександра Едуардівна», підпису даної особи не відображено.

Натомість, з витребуваної судом першої інстанції від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. копії примірника оспорюваного договору, що залишився у нотаріуса після вчинення сторонами правочину, вбачається, що при укладенні сторонами договору іпотеки від 15.10.2007 до кредитного договору №014/1179/74/1551 від 15.10.2007 уповноваженими особами на підписання даного договору від іпотекодержателя - начальником Шевченківського відділення №20 Київської регіональної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Висоцького В.В., начальника відділу споживчого кредитування Шевченківського відділення №20 Київської регіональної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Кожадей О.Е., а також зі сторони іпотекодавця - позивача по справі виконані підписи у відповідній графі даного договору (а.с.101-102, 106-113, т.1).

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії договору від 30.01.2008 про внесення змін та доповнень до зазначеного вище договору іпотеки від 15.10.2007 вбачається, що сторонами були внесені зміни до оспорюваного договору іпотеки, а саме було викладено у новій редакції його пункти 1.1 та 1.2 щодо визначеного предмету іпотеки (а.с.44-45).

Даний договір був підписаний іпотекодавцем та позивачем по справі - ОСОБА_3, а також уповноваженими особами з правом підпису від іпотекодержателя ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Висоцьким В.В. та Кожадей О.Е. Підписи даних осіб на даному договору було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., та внесено відповідні записи до Реєстру (а.с.44-45).

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернувшись до місцевого суду із позовом про визнання недійсним укладеного із відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договору іпотеки від 15.10.2007, позивач вважав його нікчемним в силу того, що наданий після укладання даної угоди його примірник, як одного із контрагентів, не містив підпису другого уповноваженого представника банку. Також, просив суд визнати недійсним даний договір на підставі ч.1 ст.203 та ч.2 ст.548 ЦК України, оскільки подальше виконання основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, на тих умовах, що діяли на момент подачі позову до суду, суперечать встановленим загальним засадам цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про відсутність при укладенні між сторонами оспорюваного правочину будь-яких підстав задля застосування зазначених вище норм цивільного законодавства, на які посилався позивач у своїй позовній заяві, оскільки, з урахуванням наданих стороною позивача доказів, не встановив факту недодержання при укладенні іпотечного договору вимог, необхідних для його чинності, а також суперечності положенням Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Із даними висновками суд апеляційної інстанції погоджується у повній мірі, з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст.1,3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За правилами ст.18 даного Закону, іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір в обов'язковому порядку повинен містити визначені даною статтею умови.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Так, статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно правових позицій висловлених Верховним Судом України в постанові по справі №6-40цс13 від 11.09.2013, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору іпотеки, а саме з наданої копії його примірника, що залишився на зберіганні у приватного нотаріуса, сторонами при його укладанні та підписанні було дотримано встановлених законодавством вимог до його письмового оформлення та нотаріального посвідчення.

Позивачем в ході розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не було спростовано у встановленому порядку факту підписання учасниками даного договору в порушення вимог законодавства, а також не доведено, що приватним нотаріусом посвідчувалися підписи учасників угоди за їхньої відсутності на документі.

Отже, позивач, звернувшись до суду із даним позовом необґрунтовано посилався на нікчемність оспорюваного договору іпотеки, не довівши дійсних фактів його нікчемності, на які в свою чергу посилався.

Що стосується тверджень позивача, якими він обґрунтовував заявлені вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 15.10.2007 в частині його суперечності вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, з підстав несправедливості встановлених умов кредитного договору, виконання за яким забезпечувалось оспорюваним іпотечним договором, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Положеннями статті 6 ЦК України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Колегія суддів повністю погоджується із зробленими судом першої інстанції висновками про те, що викладені у позовній заяві позивачем посилання на те, що банк порушив статтю 18 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме що суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими, не найшли свого підтвердження, в ході розгляду справи, оскільки такі твердження ОСОБА_3 загалом не були конкретизовані.

Тобто, визначаючи несправедливість умов укладеного між сторонами кредитного договору, на забезпечення виконання зобов'язань якого було укладено спірний договір іпотеки, позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції, пред'явивши до відповідача дані позовні вимоги, жодним чином не обґрунтував у чому саме полягає несправедливість забезпечуваного іпотекою основного зобов'язання.

При цьому, позивачем в судах першої та апеляційної інстанції не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту недійсності кредитного договору. Докази підтверджуючи визнання такої угоди в судовому порядку недійсною в матеріалах справи відсутні.

Що стосується характеристики квартири викладеної в договорі іпотеки, то вони вносились нотаріусом до договору у відповідності з даними договору про участь у фонді фінансування будівництва від 27.06.2007. Станом на час укладення договору іпотеки (15.10.2007) право власності позивача на спірну квартиру оформлено не було і він мав лише певні майнові права на квартиру. Свідоцтво про право власності позивача на вказану квартиру було видано лише 24.12.2007. З його змісту вбачалась належна характеристика квартири, яка відрізнялась від даних квартири зазначених в договорі про участь у фонді фінансування будівництва від 27.06.2007 і вже після цього, а саме 30.01.2008 сторонами іпотечного договору були внесені зміни до іпотечного договору, а саме було зазначено вірні данні щодо характеристики квартири, яка є предметом іпотеки.

Зазначені обставини не свідчать про недійсність договору іпотеки.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до положень ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку оскаржуване ухвалене судом першої інстанції рішення, у сукупності з наявними в матеріалах справи доказами вважає, що місцевий суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_3 пред'явлених до відповідачів позовних вимог належними та допустимими доказами. Будь-яких обставин та посилань на порушення норм цивільного законодавства при укладенні кредитного та іпотечного договорів як на підставу для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним в контексті положень ч.1 ст.203, ст.215 та ч.2 ст.548 ЦК України, позовні вимоги не містили.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у своїй сукупності інші доводи апеляційної скарги позивача із викладеними посиланнями недійсності укладеного із відповідачем - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не були предметом розгляду судом першої інстанції. Суд надав оцінку та мотивував з яких підстав відхилив доводи позивача, на які він посилається як на підставу для задоволення позову, що були визначені при подачі позову до суду та не були змінені позивачем в ході розгляду справи.

Одночасно, колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо безпідставності та необґрунтованості пред'явлених позивачем решти позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, понесених витрат на оформлення оспорюваного договору іпотеки, а також грошових коштів у розмірі 301000 грн. (які ОСОБА_3 зазначає як кошти відповідно до експертної оцінки на момент укладання договору додаткової іпотеки за квартиру поруки його доньки, що фактично втрачена через незаконні дії відповідачів), оскільки такі вимоги нічим не доведені, на їх підтвердження та підставність не надано жодного належного та допустимого доказу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання позивача у апеляційній скарзі на обмеження судом першої інстанції його процесуальних прав у зв'язку із розглядом справи за його відсутності та без належного повідомлення про призначені дати судових засідань є безпідставним, з огляду на наступне.

Так, згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що суд здійснював судовий виклик позивача до суду у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства. При цьому, ОСОБА_3, будучи позивачем у даній цивільній справі, жодного разу не отримував направлених судом повісток про виклик до суду, у зв'язку із чим направлена судом поштова кореспонденція поверталася на адресу суду з відміткою про закінчення терміну її зберігання у поштовому відділенні. Попри неотримання позивачем направлених судових повісток про виклик до суду, останній був обізнаний про дату, час та місце їх проведення, що в свою чергу підтверджується поданими ним клопотанням про перенесення призначених судом слухань по справі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 08.11.2005 по справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об'єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Висновки суду по суті вирішеного спору є правильним, вони підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем належним чином.

При цьому, посилання апелянта на безпідставне застосування судом строків позовної давності при вирішенні даного спору не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, з тих підстав, що прийняте судом рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 не пов'язане із застосуванням позовної давності. В оскаржуваному судовому рішенні місцевим судом було лише зазначено про те, що позивач при зверненні до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки не зазначив часу, з якого йому стало відомо про порушення його права.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку дану справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, а також перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах наведених проти нього апелянтом доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене за результатами розгляду пред'явленого ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ШевчукЗ.М. позову, судом першої інстанції було встановлено обставини справи, та перевірено докази на їх підтвердження. Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 18 березня 2019 року, вступна і резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались через неявку учасників справи та їх представників в судове засідання 06 березня 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна