Справа № 333/5095/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.,

за участю секретаря Мінаєва В.В.

позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу у судовому засіданні за позовною заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного банку Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, Грушевського, 1-д) третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул.. Гоголя, 105, кабінет, 203), про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_3 про захист прав споживачів, про визнання споживчого кредитного договору недійсним, про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з причин неналежного виконання зобов`язань по споживчому кредиту № ZPAAGF50090001.

Вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані наступним.

22.06.2005 року між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений споживчий кредитний договір № ZPAAGF50090001 на придбання житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 13 278, 73 доларів США на наступні цілі: набуття у власність нерухомого майна в розмірі 10000 доларів США; сплату страхових виплат в розмірі 3278,73 доларів США, з виплатою відсотків за користування кредитом 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 1.5 договору. Того ж дня було укладено іпотечний договір № 474, передано в іпотеку зазначену квартиру і приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення дії договору іпотеки.

21.04.2009 року між позивачем та «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

Листом № 20.1.0.0./7-20180213/784 від 13.02.2018 року банк повідомив ОСОБА_3 , що кредитні зобов`язання № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року виконано в повному обсязі 27.12.2017 року.

В додатковій угоді до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 21.05.2009 року, яку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змусив підписати ОСОБА_3 , кінцевим одержувачем при погашення кредиту стала компанія «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc», від імені якої на підставі доручення № 7771 від 03.08.2007 року діяв ОСОБА_4 . Зазначена компанія зареєстрована в Англії і з 03.10.2017 року оголошена банкротом.

Згідно п.2.3.10 кредитного договору № ZPAAGF50090001 банк повинен сповістити по відступлення права вимоги за кредитним договором на протязі 5 робочих днів. Інформація про нового іпотекодержателя «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» була внесена в реєстр заставного майна 19.03.2007 року, а додаткова угода № ZPAAGF50090001 підписана з ОСОБА_3 лише 21.09.2009 року.

Тобто, банком порушено умови кредитного договору і у встановлений строк не повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, чим порушено права позивача як споживача і заподіяно певні збитки.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обманом і шантажем змусив його підписати додаткову угоду, тому ОСОБА_3 вважає, що дана угода здійснена в результаті обману, і на підставі ст. 230 ЦК України просить визнати її недійсною.

На даний момент у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні документи, що встановлюють право для ведення будь-яких операцій від імені компанії «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc», як і були відсутні на момент повного погашення боргу.

На підставі ч.1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього небажаних наслідків, а боржник вважається таким, що належно виконав свої зобов`язання.

ОСОБА_3 вважає, що кредитний договір і додаткова угода були укладені з грубими порушеннями закону. Так п. 1.5 кредитного договору передбачає, що він як позичальник має право достроково погасити кредитні зобов`язання, але оскільки компанія «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» є нерезидентом України і згідно з постановою Правління НБУ № 410 тільки резиденти мають право погашати інвалютні кредити, позики за договорами з нерезидентами (у тому числі укладати додаткові угоди) не раніше терміну, передбаченого договорами. Тобто, п.1.5 кредитного договору суперечить постанові Правління НБУ № 410.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить суд визнати додаткову угоду до споживчого кредиту № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року недійсною; визнати зворотній договір викупу (відступлення) прав вимоги між «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2016 року недійсним; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконно присвоєні останнім грошові кошти на суму 24 892,37 доларів США (з них 5 748,29 доларів США останнього внеску і 16786, 92 доларів США виплачених ним з моменту підписання договору факторингу (відступлення) прав вимоги між «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК); стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 318419, 55 доларів США у вигляді компенсації (пені) відповідно до п.п. 2,3,4,5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % (676, 05 доларів США) за кожен день прострочки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за невиконання умов (не надання повного комплекту документів для зняття обтяження з квартири, що належить йому та ухилення від виконання своїх прямих обов`язків згідно ч.9 ст.16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав») за додатковою угодою до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

Позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, вказаних в матеріалах справи.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи до суду не з`явився.

Суд, вислухавши сторін, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

22.06.2005 року між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений споживчий кредитний договір № ZPAAGF50090001 на придбання житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 13 278, 73 доларів США на наступні цілі: набуття у власність нерухомого майна в розмірі 10000 доларів США; сплату страхових виплат в розмірі 3278,73 доларів США, з виплатою відсотків за користування кредитом 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно в період оплати, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 1.5 договору. Того ж дня було укладено іпотечний договір № 474, передано в іпотеку зазначену квартиру і приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. накладено заборону на відчуження зазначеної квартири до припинення дії договору іпотеки.

21.04.2009 року між позивачем та «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

Листом № 20.1.0.0./7-20180213/784 від 13.02.2018 року банк повідомив ОСОБА_3 , що кредитні зобов`язання № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року виконано в повному обсязі 27.12.2017 року.

В додатковій угоді до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 21.05.2009 року, яку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змусив підписати ОСОБА_3 , кінцевим одержувачем при погашення кредиту стала компанія «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc», від імені якої на підставі доручення № 7771 від 03.08.2007 року діяв ОСОБА_4 . Зазначена компанія зареєстрована в Англії і з 03.10.2017 року оголошена банкротом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 6, 626, 627 ЦК України передбачають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Якщо одна із сторін правочину, як це передбачає стаття 230 ЦК України, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел, коли особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Однак, саме позивач як сторона, яка, як вона стверджує, діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу у банка як іншої сторони оспорюваного правочину, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у її редакції, чинній за станом на дату укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15 і 23 цього Закону.

За змістом даних норм матеріального права правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Умови, які викладені у пунктах укладеного між банком та позивачем кредитного договору і додатків до нього, були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

В кредитному договорі містяться всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Крім цього, протягом тривалого часу (з 25 липня 2005 року до 26.12.2017 року) ОСОБА_3 виконував умови договору та додаткової угоди до даного договору, сплачував усі платежі, отже, погоджувався зі всіма умовами договору.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

19.02.2007 року «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» на підставі Договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити набуло прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникли у нього на підставі кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

21.04.2009 року між позивачем та «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року, за умовами якої сторони домовилися внести такі зміни в кредитний договір: в. п.1.2 абзацу 2 викласти «рахунок 42850 для зарахування коштів, які надходять згідно умов цього договору»; викласти п.3.3. розділу «порядок розрахунків» в наступній редакції: «3.3. кошти, отримані від позичальника на рахунки, які вказані у п. 1.2 даного договору, насамперед для відшкодування витрат/збитків кредитора згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - прострочення комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом. Частина суми, що залишилася, направляється в наступному порядку: комісії по цьому договору, винагорода, відсотки, прострочена заборгованість по кредиту, кредит по даному договору. У випадку, якщо сума, направлена позичальником, як в готівковому, так і безготівковому порядку на погашення заборгованості за цим договором перевищує платежі позивальника згідно даного пункту у розмірі більше 10 USD або еквівалент 10 USD, позичальник доручає кредитору направити залишок коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який відкривається позичальником в дату виникнення першого випадку часткової переплати».

В додатковій угоді не збільшено відсоткової ставки, ні комісії, ні штрафи, не зменшено строк дії кредиту, навіть не змінено рахунок, на який здійснюється погашення кредиту. Додаткова угода містить реквізити та підписи сторін (а.с.10).

Вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладання кредитного договору та додаткової угоди стосовно сторін цих правочинів банком були дотримані, що стверджується змістом кредитного договору та додаткової угоди, які були підписані особисто позивачем ОСОБА_3 . Те, що і кредитний договір і додаткова угода містять його підписи, позивач не оспорював.

Кредитний договір як договір споживчого кредиту укладено у письмовій формі, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, у т. ч. всіх його оспорюваних пунктів; як і додаткової угоди, та у подальшому виконував їх умови впродовж тривалого періоду часу, при цьому повністю погасив кредит і відповідно до інформації банка станом на 27.12.2017 року зобов`язання по договору виконані в повному обсязі.

Таким чином, позивач був ознайомлений повною мірою з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і орієнтовним розрахунком сукупної вартості кредиту за кредитним договором; умовами додаткової угоди.

Доказів на спростування наведених вище обставин, а саме: про належне інформування позивача перед укладенням кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору, належності підпису позичальника саме позивачеві як у кредитному договорі, так і у додатковій угоді, ОСОБА_3 не надав у судовому засіданні. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачем, а також застосування примусу з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час укладання додаткової угоди 21.04.2009 року до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

Таким чином, позивач не довів суду того, що на момент укладення кредитного договору, додаткової угоди з боку банка як сторони правочинів мало місце навмисне введення позивача в оману (умисел) щодо обставин, які впливають на вчинення нею правочинів (кредитного договору та додаткової угоди).

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Однак, суду не надано доказів того, що перед укладенням кредитного договору, додаткової угоди позивач не мав можливості і не був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, додаткової угоди, відповідно, і що такі умови його не влаштовували.

Правові підстави для визнання кредитного договору відповідно до положень ч. 1 ст. 230 ЦК України як укладеного унаслідок введення в оману позичальника з боку банку, та недотримання положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, відсутні.

Також відсутні докази про укладення з порушенням норм закону зворотного договору викупу укладено між «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2016 року оскільки в Україні відсутнє спеціальне законодавство, що регулює операції щодо сек`юритизації активів. Тому угода про продаж іпотечних активів була здійснена відповідно до приписів Цивільного кодексу України. Дана угода повинна бути нотаріально посвідчена, а передача іпотечних активів повинна бути відображена у Державному реєстрі іпотек. У зв`язку з чим для продажу іпотечних кредитів в іноземній валюті іноземній спеціалізованій іпотечній установі не потрібен дозвіл Національного банку України та кваліфікується як іноземні інвестиції. Отже посилання позивача на відсутність у «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» будь яких спеціальних дозволів є хибним оскільки такі дозволи не передбачені законодавством.

Крім того, доводи позивача в частині введення позивача в оману банком при укладенні кредитного договору та підписання додаткової угоди не приймаються судом до уваги, так як спростовуються наявними у справі доказами, та самим фактом тривалого користування з боку позивача послугами банку (з 22.06.2005 року по 26.12.2017 року.

Доказів того, що позивач до чи після укладення кредитного договору чи додаткової угоди звертався до банку з проханням роз`яснення умов, наведених в цих правочинах, суду не надано.

Суд прийшов до висновку, що при укладенні кредитного договору, додаткової угоди, зворотного договору викупу укладено між «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14.04.2016 року було виконано всі положення чинного законодавства на день укладення таких правочинів.

Також, суд, вважає за неможливе задовольнити вимогу ОСОБА_3 щодо стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконно присвоєні останнім грошові кошти на суму 24 892,37 доларів США (з них 5 748,29 доларів США останнього внеску і 16786, 92 доларів США виплачених ним з моменту підписання договору факторингу (відступлення) прав вимоги між «Юкрейн Мотргейдж Лоун Finance No. plc» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК); стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 318419, 55 доларів США у вигляді компенсації (пені) відповідно до п.п. 2,3,4,5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % (676, 05 доларів США) за кожен день прострочки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за невиконання умов (не надання повного комплекту документів для зняття обтяження з квартири, що належить йому та ухилення від виконання своїх прямих обов`язків згідно ч.9 ст.16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав») за додатковою угодою до кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року.

Так, відповідно до п.п.2,3,4,5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Під час розгляду справи встановлено, що на цей час кредит припинено, правовстановлюючі документи ОСОБА_3 банк видав. Крім того, ОСОБА_3 не долучено до матеріалів справи і не надано у судовому засіданні доказів завданих банком збитків. Також, суд звертає увагу, що умовами кредитного договору № ZPAAGF50090001 від 22.06.2005 року, договором іпотеки № 474 від 22.06.2005 року та додатковою угодою до кредитного договору не передбачено виплату компенсації (пені), про яку зазначає позивач у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 250, 513, 526, 627 ЦК України, ст.ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного банку Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, Грушевського, 1-д) третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул.. Гоголя, 105, кабінет, 203), про захист прав споживачів відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 28.11.2019 року

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко