ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1917/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2754/19Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:31:00 год. по 16:52:51 год., дата виготовлення повного тексту ухвали 09 вересня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 9 351 грн. 41 коп.

В обґрунтування позову посилалася на прострочення платежів по сплаті аліментів.

Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2017 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за період з 13 листопада 2010 року по 28 листопада 2016 року в сумі 9 351 грн. 41 коп. та судові витрати в сумі 1 551 грн. 20 коп., а всього 10 902 грн. 61 коп.

10 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.01.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, матеріали заяви про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 січня 2017 року направити до суду першої інстанції для повторного її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що в основу рішення по суті спору судом покладена довідка державного виконавця про заборгованість зі сплати аліментів за станом на 31 серпня 2016 року, проте у цій довідці не враховані платежі, здійсненні відповідачем у рахунок погашення заборгованості. Отже, на час ухвалення заочного рішення існували істотні обставини, які не були враховані судом.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, просила стягнути на її користь з ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 9 351, 41 грн. (а.с.2-4).

У підтвердження заявлених вимог позивач посилалася, зокрема на довідку-розрахунок державного виконавця Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області №13358 від 31.08.2016 року про розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.11.2010 року по 31.08.2014 року (а.с.12).

Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.01.2017 року позов задоволено (а.с.37-38). У рішенні суду розмір заборгованості по сплаті аліментів встановлений на підставі довідки державного виконавця №13358 від 31.08.2016 року.

Заочне рішення суду в порядку ст.284 ст.288 ЦПК України не переглядалося, і є таким, що набрало законної сили.

19 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами (а.с.44-46)

В обгрунтування вказаної заяви ОСОБА_4 пояснював, що після набрання рішенням суду чинності він з`ясував, що державний виконавець, визначаючи розмір заборгованості по сплаті аліментів, не врахував платежі, що були здійснені ним у рахунок сплати аліментів. Згідно розрахунку ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів становить лише 5 030,71 грн., а не 33 673,68 гри., оскільки він добровільно сплатив 28 642, 95 грн. (33 673,68 грн. - 28 642, 95 грн. = 5030,71 грн.). Також вказував, що при ухваленні судового заочного рішення судом не було витребувано виконавчого провадження і не з`ясовано всіх істотних обставин, які мають значення для вирішення по справі, які не були з`ясовані судом і не були відомі суду, а позивач приховала дані обставини на час розгляду справи, тому вважав що є всі підстави для перегляду вказаного рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 січня 2017 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був обізнаним про розрахунок заборгованості по аліментах на час розгляду справи, а тому міг вбачати невідповідність сплачених коштів і наявної заборгованості, а сама заява про перегляд судового рішення зводиться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, зазначає таке.

Статтею 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Отже, враховуючи вимоги законодавства, апеляційний суд виходить з того, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Таким чином, розглядаючи питання про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, суд має встановити чи існували на час ухвалення судового рішення істотні обставини, які залишилися невідомими особі, яка подала заяву, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року про відкриття провадження з додатками (позов і долучені до нього документи) (а.с.24).

У судове засідання 10 січня 2017 року ОСОБА_1 не з`явився, у судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням позивачки (а.с.25-26).

13 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав повістку-виклик у судове засідання, призначене на 24 січня 2017 року, його заява про відкладення розгляду справи судом не була задоволена, у справі ухвалене заочне рішення (а.с.30,32,36,37-38).

У справі відсутні докази про існування об`єктивних перешкод для участі ОСОБА_1 у судових засіданнях. Одночасно матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з доказами, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги, зокрема щодо наявності і розміру заборгованості зі сплати аліментів. За умови виконання приписів ч.3 ст.27 ЦПК України (у редакції 2004 року) ОСОБА_1 мав би щонайменше повідомити суд про свою незгоду з розміром заборгованості зі сплати аліментів, що був визначений державним виконавцем, та подати суду відповідні докази.

Отже, доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказу, про який йому було відомо на час ухвалення заочного рішення судом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленнми обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов