Ухвала

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 278/417/19

провадження № 61-20214ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди у розмірі 31 358,00 грн та моральної шкоди у розмірі 75 000,00 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 03 березня 2015 року відповідачі незаконно проникли на територію його домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки викрали майно на загальну суму 31 358,00 грн. Також відповідачами, з метою викрадення речей, були пошкоджені вхідні і внутрішні двері в приміщеннях будинку на загальну суму 1 500,00 грн, пошкоджено замки загальною вартістю 942,00 грн. Ремонтні роботи по відновленню стану пошкоджених будівель ОСОБА_1 оцінив в розмірі 1 000,00 грн. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у значному погіршенні фізичного стану здоров`я через викрадення та пошкодження майна, у зв`язку з чим він змушений був лікуватися, та порушенні звичайного способу життя. Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 75 000,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що він поніс витрати на оренду автомобіля для перевезення викрадених речей в розмірі 350,00 грн та 4 000,00 грн на оплату правової допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської областівід 22 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 4 000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року рішення Житомирськогорайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, збільшено розмір такої шкоди з 4 000,00 грн до 10 000,00 грн, у зв`язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 10 000,00 грн». Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат змінено, збільшено їх розмір з 1 344,70 грн, тобто по 672,35 грн з кожного, до 1 517,99 грн, тобто по 759,00 грн з кожного. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди через недоведеність її розміру.

Зважаючи на моральні та фізичні страждання ОСОБА_1 , яких він зазнав у зв`язку із вчиненням злочину, в результаті якого було викрадено та пошкоджено належне йому майно, враховуючи характер та обсяг цих страждань, стан здоров`я позивача, порушення звичайного життєвого укладу, нормальних життєвих зав`язків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів, в сумі 10 000,00 грн.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних злочином.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов