Провадження № 2/201/1306/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА :

12.12.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 2-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.01.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.№ 40).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки - адвокат ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 06.11.2018р. - а.с. № 8-10) в позовній заяві посилалася на те, що 11.11.2010р. ОСОБА_1 було підписано анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої позивачка отримала кредитну картку «Універсальна» зі строком дії картки по 01.01.2016р. Користуватися кредитною карткою позивачка припинила за декілька років до закінчення строку її дії, проте з телефонної розмови з працівниками банку їй було повідомлено, що заборгованість за кредитною карткою зростає, оскільки банк продовжує нарахувати відсотки по кредиту та штрафні санкції. Позивачкою було зроблено запит до банку стосовно надання актуального розрахунку заборгованості, на що нею було отримано виписку по рахунку, з якої вбачається, що за останні два роки банк продовжує нараховувати відсотки, комісію та штрафні санкції. Дії банка щодо нарахування відсотків після закінчення строку кредитної картки позивачка вважає неправомірними та такими, що порушують її права, як споживача послуг банка, оскільки у межах строку кредитування позичальник повинна була повертати банку кредит і сплачувати проценти за користування ним відповідно до договору, а після закінчення стоку кредитування позичальник має обовязок повернути всю заборгованість за договором, термін дії якого закінчився, а право кредитора нарахувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, про що зроблено правовий висновок в постанові ОСОБА_3 Палати ВС від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування відсотків передбачених умовами договору (анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) від 11.11.2010р. та штрафних санкцій, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» після закінчення строку кредитування (закінчення строку дії кредитної картки), заборонити в подальшому АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти дії щодо нарахування відсотків та штрафних санкції передбачених договором, зобовязати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості по відсоткам та штрафним санкціям по договору після закінчення строку кредитування з урахуванням вимог чинного законодавства України.

13.02.2019р. до суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 10.08.2018р.), заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилався на те, що позивачка помилково дійшла висновку, що договір від 11.11.2010р. має строк дії, який відповідає строку дії картки, оскільки відповідно п.2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджені Наказом СП-2010-256 від 06.03.2010р. «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг» з урахуванням змін, внесених Наказом СП-2015-6669897 від 29.04.2015р. в редакції станом на 01.11.2015р., які є невідємною частиною договору приєднання, й із зазначеною редакцією Умов та Правил зобовязана була ознайомитися позивачка, про що зазначено в анкетізаяві приєднання від 11.11.2010р.: « Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, договір укладається терміном на 5 років, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін», отже, оскільки договір укладений 11.11.2010р. то строк дії був до 11.11.2015р., й у звязку з тим, що за місяць до закінчення його терміну жодна із сторін не повідомили про відмову, договір був продовжений на той же термін до 11.11.2020р. ОСОБА_5 виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши позивачці можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах кредитного ліміту, й оскільки строк дії договору до 11.11.2020р. то нарахування процентів за користування кредитними коштами є правомірними відповідно до ст.ст.536,1048,1054 ЦК України, а оскільки позивачка порушила умови договору щодо своєчасного повернення банку кредитних коштів для погашення заборгованості, відсотків, що підтверджується випискою по картковому рахунку та не заперечується позивачкою, банк має право на нарахування неустойки за порушення умов договору в межах строку дії договору.

26.02.2019р. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник позивачки заперечуючи проти доводів викладених відповідачем у відзиві на позов посилався на те, що позивачка не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг в редакції станом на 01.11.2015р., а отже, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Стосовно посилань відповідача на пролонгацію договору представник позивачки зазначив, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, після закінчення строку дії договору банк не видавав божнику грошових коштів і нової платіжної картки, а позивачка своїх зобовязань за договором не виконала, а тому про не можна вважати договір пролонгованим. Стосовно нарахування штрафних санкцій представник позивачки зазначив, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, про що зроблено висновок в постанові ОСОБА_3 Палати ВС від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц.

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 11.11.2010р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим нею була підписана анкета -заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 11.11.2010р., згідно якої ОСОБА_1 виявила бажання отримати платіжну картку «кредитка універсальна». З підписанням відповідної заяви вона підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами ОСОБА_5", які клієнту були надані для ознайомлення у письмовому виді складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с. № 12).

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом позовної заяви, відповіді на відзив вбачається, що позивачкою не заперечуються обставини отримання кредитної картки зі строком дії до 01.01.2016р. користування кредитними коштами та неналежного виконання грошових зобовязань перед банком щодо повернення кредиту, сплати відсотків, а отже, виходячи з положень ч.1 ст.82 ЦПК України приходжу до висновку, що дані обставини не підлягають доказуванню.

Між тим, вирішуючи позовні вимоги щодо правомірного нарахування банком відсотків, штрафних санкції після закінчення строку дії кредитної картки, виходжу з наступного.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджені Наказом СП-2010-256 від 06.03.2010р. «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг» з урахуванням змін, внесених Наказом СП-2015-6669897 від 29.04.2015р. в редакції станом на 01.11.2015р., які за посиланням відповідача є невідємною частиною договору приєднання, з редакцією яких позивачка зобовязана була ознайомитися, про що зазначено в анкетізаяві приєднання від 11.11.2010р. Так, відповідно п.2.1.1.2.1 Умов та правил в редакції станом на 01.11.2015р. «Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, договір укладається терміном на 5 років, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін».

При цьому, посилання відповідача на те, що оскільки договір з ОСОБА_6 був укладений 11.11.2010р., то строк його був до 11.11.2015р., а у звязку з тим, що за місць до закінчення його терміну жодна із сторін не повідомила про відмову, договір був продовжений на той же термін до 11.11.2020р., згідно п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил в редакції станом на 01.11.2015р., оцінюються критично та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Як було встановлено вище, в анкеті-заяві від 11.11.2010р., яка була підписана позивачкою, зазначено, що вона була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовій формі, тобто, ознайомлена з Умовами та Правилами, а також Тарифами банку в редакції станом на 11.11.2010р., проте, суду не було надано редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_5 станом на 11.11.2010р., у звязку з чим, під час розгляду справи відсутня можливість дослідити їх та встановити, які умови кредитування карткового рахунку регулювали права та обовязки сторін за договором на дату його укладання та відповідно строк дії укладеного договору. Відповідна редакція Умов та Правил не міститься також на офіційному сайті банка за посиланням https://privatbank.ua/terms.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

В матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку, з якої прослідковується, що позивачці було встановлено кредитний ліміт картковий рахунок та позивачка користувалася кредитними коштами, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів.

Так, з вказаної виписки вбачається, що карткою 464382 позивачка користувалася та частково погашала заборгованість у період з 28.03.2012р. по 27.03.2014р. Враховуючи, що остання платіжна операція позивачкою за рахунком була здійснена 27.03.2014р., то умови та строки виконання позивачкою зобовязань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, неустойки у разі прострочення виконання зобовязання регулювалися саме Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку в редакції, яка діяла станом до 27.03.2014р., і саме з відповідними редакціями Умов та Правил, які визначали умови кредитування, позивачка користуючись кредитними коштами, повинна була самостійно ознайомитися на офіційному сайті банку.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 12.11.2014р. по справі №6-167цс14, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Враховуючи, що відповідачем належними доказами не спростовано, що станом на дату укладення договору банківського обслуговування між банком та позивачкою Умови та Правила банківських послуг, з якими була ознайомлена позивачка, визначали строк дії договору інший, ніж строк дії картки, після закінчення строку дії картки зобовязання з повернення кредиту позивачкою виконані не були, нової картки та грошових коштів банк не видавав, посилання відповідача на те, що з 01.11.2015р. договір надання банківських послуг між ОСОБА_1 та банком було пролонговано спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 28.03.2018р. по справі №444/9519/12 ОСОБА_3 Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням.

У постанові від 31.10.2018р. ОСОБА_3 Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати обмовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

Згідно п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відтак, позивачка мала можливість скористатися послугами банка щодо кредитування карткового рахунку з використання кредитної картки у межах строку дії картки, який і визначає строк кредитування, після спливу якого право кредитора нараховувати відсотки за ставкою визначеною договором та обумовлену договором неустойку припинилося та права та інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню лише в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором від 11.11.2010р. після закінчення строку кредитування (строку дії картки) та зобовязанні АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором після закінчення строку дії кредитування з урахуванням вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частини заборони АТ КБ «ПриватБанк» в подальшому вчиняти дії щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій передбачених умовами договору від 11.11.2010р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою обраний неналежний спосіб захисту виходячи з положень ст.16 ЦК України.

Крім того, в позовній заяві позивачкою не наведено посилань на норму права, яка регулює захист порушеного права відповідним способом.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, вважаю за необхідне розподілити їх наступним чином.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за законом, а їй відмовлено в задоволенні певної частини позовних вимог, то судові витрати за цю частину позовних вимог у розмірі 704грн.80коп. відносяться на рахунок держави (за ставками судового збору на 2018р., коли подано позов).

Що стосується судових витрат за позовні вимоги, які задоволені, то ці судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн.80коп. слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави (2 взаємоповязані між собою вимоги).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 631, 1048, 1054 ЦК України, постановою ОСОБА_3 Палати ВС від 28.03.2018р. справа №444/9519/12, постановою ОСОБА_3 Палати ВС від 31.10.2018р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82. 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій визначених умовами договору банківських послуг від 11.11.2010р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» після закінчення строку кредитування 01.01.2016р. (строку дії кредитної картки).

Зобовязати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості по відсоткам та штрафним санкціям за договором банківських послуг від 11.11.2010р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» після закінчення строку кредитування 01.01.2016р. (строку дії кредитної картки) з урахування вимог чинного законодавства України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн.80коп.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн.80крп. віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду

Суддя: Ткаченко Н.В.