ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/318/18

провадження №22-ц/818/5543/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Поліщук Т.В., в залі суду в м. Харкові (повний текст судового рішення складено 24 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, не надав належної і вмотивованої оцінки аргументів та доказів наданих сторонами. Вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні доньки, нехтує батьківськими обов`язками. Крім того, квитанції надані державному виконавцю, як доказ сплати відповідачем аліментів на утримання доньки та погашення заборгованості, не містять реквізитів призначення платежу, та платником зазначено матір відповідача ОСОБА_3 . Зазначене також свідчить про ставлення ОСОБА_2 до своєї дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, не доведено свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, батько дитини виявляє намір спілкуватись з донькою, та заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.11 т.1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2011 року. 16 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.12 т.1).

Малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 650 грн. щомісячно, на користь матері дитини - ОСОБА_6 (а.с.13-14 т.1).

Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам, ОСОБА_2 станом на 14 грудня 2017 року мав заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 23211,12 грн.; станом на 01 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам на дитину ОСОБА_4 у розмірі 13585,37 грн. (а.с.15, 153 т. 1).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 23 грудня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 лютого 2018 року за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на її утримання аліментів, заборгованість по аліментам відсутня (а.с.78, 98, 134 т.1).

Згідно характеристик на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої Пісочинським дошкільним навчальним закладом (дитячий садок №1) Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 22 грудня 2017 року, 03 жовтня 2018 року, ОСОБА_7 відвідує дошкільний навчальний заклад з вересня 2017 року, вихованням дитини займається мати, яка систематично цікавиться успіхами доньки, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дошкільного навчального закладу, постійно надає необхідну допомогу вихователям. Рідний батько ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не приймає, за період відвідування нею садка жодного разу з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.6, 101 т.1).

Згідно характеристик Хореографічного колективу «Fantazy» від 22 грудня 2017 року, 04 жовтня 2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається у колективі з 01 вересня 2017 року, захопленню дитини танцям сприяє її мати, батько дитини інтересу до захоплення дитини танцями ніколи не виявляв, в танцювальному колективі його ніколи не бачили (а.с.8, 100 т.1).

Згідно інформації КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел. Пісочин Харківського району» від 27 грудня 2017 року, 24 вересня 2018 року, мати дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 регулярно звертається до сімейного лікаря з приводу лікування та догляду дитини, батько дитини ОСОБА_2 розвитком та здоров`ям дитини не піклується, на профілактичні огляди дитину жодного разу не супроводжував (а.с.7, 102 т.1).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 04 травня 2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок наданий без врахування пояснень ОСОБА_2 , який був запрошений до служби у справах дітей, але на бесіду не з`явився (а.с.34-35 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною. Дитина проживає окремо від батька. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача вимагають інтереси дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 650 грн. щомісячно, (а.с.13-14 т.1).

Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам, ОСОБА_2 станом на 14 грудня 2017 року мав заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 23211,12 грн.; станом на 01 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам на дитину ОСОБА_4 у розмірі 13585,37 грн. (а.с.15, 153 т. 1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача подав квитанції, що підтверджують факт часткової сплати відповідачем заборгованості по аліментам протягом лютого-вересня 2019 року (а.с. 15-17 т.2, т.1 а.с.195-200).

Таким чином відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини, та частково погашає заборгованість по аліментам, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Також підтверджений факт передачі дитині подарунків.

Доводи позивача про те, що аліменти фактично сплачуються матір`ю відповідача, спростовуються показами свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що гроші на сплату аліментів їй надає син - ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів винної поведінки ОСОБА_2 щодо свідомого ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Встановлено, що, висновок складено без участі батька ОСОБА_2 , лише на підставі пояснень матері, довідок та характеристик на дитину (34-35 т.1).

Так, з урахуванням думки ОСОБА_1 орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 27.11.2019 року.