Справа № 570/573/16-ц
Номер провадження 2/570/27/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

позивачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_4 зазначає, що з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 19.12.2014 р. за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, які складали в еквіваленті 5200 доларів США. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у відповідача. Покликаючись на ст.ст. 70, 71 СК України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 53 875 грн. 50% від вартості автомобіля, та стягнути понесені судові витрати (сплата судового збору).

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 зазначає, що за спільні кошти подружжя ними було набуто, окрім автомобіля, майно: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. Після припинення шлюбу ці речі залишилися у відповідачки. Покликаючись на ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, просить суд постановити рішення, яким виділити йому із спільного майна: ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн., телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн., решту майна залишити відповідачці.

Відповідач за первісним позовом подав заперечення на позов. Зазначає, що після шлюбу вони не могли придбати автомобіль, оскільки не мали достатньо коштів. Даний автомобіль не перебував у власності відповідача. А відтак, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність позову, просить суд відмовити у його задоволенні.

ОСОБА_4 подала суду відповідь на відзив (на заперечення ОСОБА_5В.). Зазначає, що спірний автомобіль був зареєстрований за відповідачем 19.12.2014 року на підставі довідки-рахунку. Про це наявні письмові докази. Надалі цей автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_6. Але це не означає, що автомобіль не був чи перестав бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачка заявила вимогу про стягнення 50% вартості автомобіля виходячи з його оцінки, про що надала докази, а також з урахуванням позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 61-10442св18). Також зазначає, що звіт оцінювача від 23.11.2018 року, який був наданий адвокатом ОСОБА_3 (представником ОСОБА_5В.), виконаний з порушенням встановлених методик, а тому є недопустимим доказом.

ОСОБА_5 подав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Зустрічний позов визнала частково. Додала, що телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. це подарунок їй від колишнього чоловіка; холодильник купувала її мама, а тому ці речі не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягають поділу. Щодо решти майна, про яке зазначає позивач за зустрічним позовом то згідна, щоб ОСОБА_5 був виділений ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., а решту майна просить залишити собі. Не згідна з оцінкою майна (автомобіля), яка заявлена адвокатом ОСОБА_3 (представником ОСОБА_5В.), і просить стягнути 50% вартості автомобіля у сумі 53 875 грн. Не заперечує, що частину коштів на автомобіль, а це був еквівалент 3000 доларів США, подружжя мало після весілля як подарунки від гостей, а решту коштів 2200 доларів США було взято у борг, і саме за грошові кошти в еквіваленті 5200 доларів США був придбаний спірний автомобіль.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом позов визнала частково. Пояснила суду, що у загальній вартості автомобіля частка грошових коштів подружжя складає 1/3 частину. Решта коштів була надана молодій сімї у борг. Зважаючи на те, що у ОСОБА_4 залишилося майно на суму, що еквівалентно вартості 1/6 частини автомобіля половина від вартості 1/3 частини автомобіля (виходячи з його оцінки від 23.11.2018 року), і вартість того майна, яке просить ОСОБА_5 залишити собі є рівними у своїх частинах, тому відповідач за первісним позовом не повинен сплачувати позивачці ОСОБА_4 компенсацію за 50% вартості автомобіля, про які вона просить.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлені позови підлягають до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 з 05.09.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

19.12.2014 р. автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA9171, тип вантажо-пасажирський, був зареєстрований за ОСОБА_5

Дана обставина заперечується ОСОБА_5, про що він зазначає у поданих до суду запереченнях на позов (а.с. 28-29).

Проте про протилежне свідчать і пояснення учасників процесу (позивачки ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6М.), і наявні письмові докази, які підтверджують реєстрацію автомобіля за відповідачем за первісним позовом (а.с. 56-60).

Отже, в ході розгляду справи ОСОБА_5 не довів, що 19.12.2014 р. автомобіль «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA9171, тип вантажо-пасажирський, не був за ним зареєстрований.

В послідуючому, 22.12.2015 року цей автомобіль був відчужений на користь ОСОБА_6

При цьому такі дії були вчинені без отримання згоди ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно положень статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

В той же час суд зауважує на наступне.

Позивачка заявила про те, що частину коштів на автомобіль, а це був еквівалент 3000 доларів США, подружжя мало після весілля як подарунки від гостей.

Решту коштів 2200 доларів США було взято у борг, і саме за грошові кошти в еквіваленті 5200 доларів США був придбаний спірний автомобіль.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 визнала ту обставину, що автомобіль був придбаний як за спільні кошти подружжя, так і за кошти, які подружжя отримало у борг. Проте вона зазначила, що кошти подружжя у вартості автомобіля складають 1/3 частину.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили про те, що автомобіль був придбаний як за спільні кошти подружжя, так і за кошти, які подружжя отримало у борг. Гроші подружжя у вартості автомобіля складали еквівалент 3000 доларів США, а загалом автомобіль вартував 5200 доларів США.

Отже, у процесі розгляду спору суд врахував як час придбання майна (автомобіля в період шлюбу); так і кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання кошти подружжя у сумі 3000 доларів США та кошти, отримані у борг); мету придбання майна (в інтересах сімї), і це дозволило визначити правовий статус сумісної власності подружжя та грошової суми, яка має бути стягнута з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_4

Оскільки суду не були надані докази того, що подружжя повернуло борг у сумі 2200 доларів США (або його еквівалент у гривнях), який отримали на придбання автомобіля, то суд вважає, що з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_4 має бути стягнута грошова компенсація в еквіваленті 1500 доларів США за курсом НБУ станом на час розгляду справи (1 долар США дорівнює 26, 56 грн.), і складає суму 39 840 грн., що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA9171, тип вантажо-пасажирський.

При цьому враховується наступне.

Як вже зазначалося, спірний автомобіль був відчужений 22.12.2015 року на користь ОСОБА_6 При цьому такі дії були вчинені без отримання згоди ОСОБА_4 та були вчинені не в інтересах сім'ї.

При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Про відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна і був поданий позов ОСОБА_4

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_4 обрала правильний спосіб захисту порушеного права.

В той же час приймаючи рішення щодо визначення суми грошової компенсації за вартість відчуженого не в інтересах сім'ї майна суд виходить з наступних міркувань.

В матеріалах справи наявні докази про вартість майна:

-а.с. 58 10 000 грн. станом на 19.12.2014 р.,

-а.с. 63 13 000 грн. станом на 18.11.2015 р.,

-а.с. 161 92 150 грн. станом на 23.04.2018 р.,

-а.с. 181-186 126 940 грн. станом на 18.11.2015 року,

-а.с. 181-186 107 750 грн. станом на 05.11.2018 року,

-а.с. 203-228 61 447 грн. станом на 23.11.2018 року.

Вартість майна при його поділі має визначатися: або за згодою подружжя; або у разі відсутності такої згоди станом на час розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_10 не визнають, що вартість автомобіля могла складати 10 000 грн. або 13 000 грн. Також сторони не дійшли узгодження щодо суми 92 150 грн. станом на 23.04.2018 р. та 126 940 грн. станом на 18.11.2015 року.

Тому суд не приймає до уваги вартість майна, що зазначена вище, у сумі: 10 000 грн. станом на 19.12.2014 р., 13 000 грн. станом на 18.11.2015 р., 92 150 грн. станом на 23.04.2018 р., 126 940 грн. станом на 18.11.2015 року.

Також суд не може прийняти до уваги вартість майна у сумі 107 750 грн. станом на 05.11.2018 року. Так, при проведенні оцінки майна не був проведений огляд автомобіля. Позивачка ОСОБА_4 не запропонувала новому власнику надати цей автомобіль для огляду. А її покликання на те, що новий власник автомобіля не надав би цей автомобіль для огляду не заслуговують на увагу.

Також суд не може прийняти до уваги вартість майна у сумі 61 447 грн. станом на 23.11.2018 року. Так, огляд цього майна був проведений без присутності ОСОБА_4 Окрім того, визначення вартості майна було проведено з порушенням встановленої Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року (з наступними змінами).

З урахуванням цього суд вважає, що присудження грошової компенсації у розмірі 39 840 грн. буде справедливою сатисфакцією ОСОБА_4 у звязку з припиненням її права на спірне майно.

Щодо решти майна.

Суд вважає, що телефон стільникового звязку «IPhone 4S» вартістю 3700 грн. не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ця річ була подарована ОСОБА_5 своїй (на той час) дружині ОСОБА_10 (на даний час ОСОБА_4В.).

Дана обставина знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи. Про це пояснила як позивачка за первісним позовом, так і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно пункту 2 частини 1 статті 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Дарунком можуть бути рухомi речі.

Договір дарування укладається у формі, яка визначається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів. Договір дарування може укладатися в усній, простій письмовій і письмовій нотаріальній формі. Форма договору визначається у залежності від виду майна, що є предметом договору дарування.

Усна форма укладання договору дарування може мати місце при даруванні предметів особистого користування та побутового призначення, коли таке бажання висловлюється прямо й дарунок передається обдаровуваному в момент укладання договору.

В даному випадку бажання подарувати телефон стільникового звязку «IPhone 4S» ОСОБА_4 було висловлене ОСОБА_5, й дарунок передався обдаровуваній ОСОБА_4 в момент укладання договору.

Тому телефон стільникового звязку «IPhone 4S» є приватною власністю ОСОБА_4 та не підлягає поділу.

Щодо решти майна.

В ході розгляду справи підтвердилося, що ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., ортопедичний матрац вартістю 3200 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка ОСОБА_4 зазначила, що холодильник «АEG» вартістю 6000 грн. був придбаний її мамою за особисті кошти.

Але в ході розгляду справи ця обставина не підтвердилася. Суду не були надані належні і допустимі докази того, що це майно було придбане за кошти мами ОСОБА_4

Так само як і не підтвердилися пояснення ОСОБА_4 про те, що ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. був придбаний особисто позивачкою ще до укладення шлюбу. Адже про протилежне пояснили суду свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9

І хоча суду не були надані квитанції чи чеки (за виключенням щодо матраца ортопедичного а.с. 20), проте у суду немає сумніву у тому, що спірне майно: ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., холодильник «АEG» вартістю 6000 грн., ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн. є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Адже факти придбання цього майна, по суті, визнавалися сторонами. А відсутність квитанцій чи чеків щодо цього майна не може бути перешкодою для захисту прав осіб, які звернулися до суду.

Щодо судових витрат.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки позови були задоволені частково, то й судові витрати (сплата судового збору) повинні бути стягнуті пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору). З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору).

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задоволити частково.

Поділити майно, що було набуте під час шлюбу між сторонами, наступним чином.

Виділити у власність ОСОБА_5 ноутбук «ASUS» вартістю 6500 грн.

Виділити у власність ОСОБА_4:

?ліжко двоспальне вартістю 2000 грн.,

?ортопедичний матрац вартістю 3200 грн.,

?холодильник «АEG» вартістю 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 39 840 грн. 1/2 частини вартості автомобіля «FIAT SCUDO», 2002 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) ZFA9171, тип вантажо-пасажирський.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 275, 60 грн. 50% понесених судових витрат (сплата судового збору).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач (за первісним позовом): ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешканка вул. Шевченка, 6, смт. Оржів Рівненського району Рівненської області).

Відповідач (за первісним позовом): ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, мешканець вул. Горького, 29, смт. Оржів Рівненського району Рівненської області).

Суддя Красовський О.О.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2019