Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3267/18
Провадження №: 2/332/70/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/3267/18 (провадження №2/332/70/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша маріупольська державна нотаріальна контора про зменшення обов'язкової частки у спадщині, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша маріупольська державна нотаріальна контора, вимоги якого уточнила та просила суд зменшити обов'язкову частку відповідача у спадщині. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що після смерті її сина - ОСОБА_3, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина у вигляді транспортного засобу ВАЗ-210934-20, 2007 року випуску. З заявами про прийняття спадщини після смерті сина звернулись вона та відповідач ОСОБА_2. Позивач наполягає на тому, що транспортний засіб не можна вважати спільним майном подружжя - її померлого сина та відповідача, оскільки автомобіль було придбано померлим за час перебування у іншому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується договорами про надання споживчого кредиту і поруки від 01.06.2007 р. Крім того, протягом 2010 року зобов'язання сина за кредитним договором, на його прохання, через його скрутне матеріальне становище, виконували позивач та рідна сестра померлого - ОСОБА_5.Вказаний факт підтверджується підписами ОСОБА_5 на платіжних документах. У зв'язку із тим, що тільки частина кредитних коштів була виплачена сином у період шлюбу із ОСОБА_2, нотаріусом помилково у спадкову масу було автомобіль включено увесь на підставі ст.ст. 60, 63 СК України, оскільки вказані норми закону щодо спільної сумісної власності подружжя не можуть бути застосовані у правовідносинах, що склались між сторонами при спадкуванні майна. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 63, 70, 75 СК України та ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ст.ст. 1241, 1261, 1278 та ч. 1 ст. 1267 ЦК України, просила суд зменшити обов'язкову частку відповідача у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 до ј частини.

Позивач ОСОБА_1, повідомлена про дату, час і місце судового засідання своєчасно та в установленому законом порядку (а.с. 193), в судове засідання не з'явилась. В позовній заяві зазначила, що просить справу розглянути без її участі, через незадовільний стан здоров»я. Позовні вимоги відповідно до змісту позовної заяви раніше від позивача надійшла надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності через незадовільний стан здоров'я. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву(а.с.105-106), відповідно до якого зазначено, що на думку відповідача, позивач помилково посилається на приписи ст. 1241 ЦК України, оскільки померлий ОСОБА_3 заповіту не складав, а тому у даному випадку здійснюється спадкування за законом. Як позивач, так і відповідач є спадкоємцями першої черги за законом і у відповідності до приписів ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Крім того, відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що кредитні кошти, за рахунок яких було придбаноспірний автомобіль, було повністю сплачено у період перебування її та померлого ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі та за їх спільні кошти, оскільки його дружина від першого шлюбу відмовилась та не претендувала на цей автомобіль.Спільних дітей від цього шлюбу не було. Шлюб між її чоловіком ОСОБА_3 та його першою дружиною був розірваний у 2009 році, а кредит виплачувався до 2014 року і за весь цей час жодних претензій з приводу автомобіля перша дружина ОСОБА_3 не пред'являла.

Представник третьої особи -Першої маріупольської державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та в установленому законом порядку(а.с.194).Раніше до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори.

Суд, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно дост.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті( ст.1218 ЦК України). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1,2 ст. 1220 спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою( частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ч.3 ст. 1223 ЦК України).

Згідно з копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено актовий запис № 2818(а.с.59).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України).Під час розгляду справи встановлено та підтверджено Витягом зі спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори)(а.с.107), що за своє життя ОСОБА_3 заповіт не складав, тому спадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, здійснюється за законом.

Положеннями статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є його мати - позивач ОСОБА_1.(а.с.60), та його дружина - відповідач ОСОБА_2, з якою ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2010 року по день його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 71Закону України "Про нотаріат"встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого зподружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

За повідомленням Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 2214/02-14 від 13.06.2018 року,23.05.2017 року відкрито спадкову справу № 304/2017 до майна померлого 21.04.2017 року ОСОБА_3.Спадкоємцями є: дружина спадкодавця - ОСОБА_2 та мати спадкодавця - ОСОБА_1, які прийняли спадщину. Також до нотаріальної контори надійшла письмова заява ОСОБА_2 про видачу відповідно до вимог ст.ст. 60, 63 СК України свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, яке складається з транспортного засобу марки ВАЗ, модель 210934-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1(а.с. 77-78).

В обґрунтування пред'явленого позову ОСОБА_1 зазначає про те, що автомобіль був придбаний померлим за час шлюбу із першою дружиною, та за час перебування у шлюбі з відповідачем було сплачено лише частину кредиту за транспортний засіб. Крім того, позивач стверджує про її участь та участь її доньки - рідної сестри померлого у виконанні зобов'язань ОСОБА_3 за кредитом. Саме тому, позивач вважає, що частка дружини спадкодавця в спільному сумісному майні подружжя підлягає зменшенню до ј частини.

Перевіряючи вказані доводи ОСОБА_1, суд виходить з таких обставин.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція нормистатті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 31.05.2007 р. власником транспортного засобу - автомобілю марки ВАЗ-210934-20, 2007 року випуску, об'єм двигуна - 1596 є ОСОБА_3.(а.с. 84).

Також судом встановлено, що при придбанні автомобілю ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0/2 від 01.06.2007 р. з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Строк кредитування, встановлений договором з 01.06.2008 р. до 01.06.2012 р.(а.с. 65-68).

За договором поруки № 0/П від 01.06.2007 р. ОСОБА_4 зобов'язалась перед кредитором - Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту № 0/2 від 01.06.2007 р.(а.с. 69).

Згідно свідоцтву про розірвання шлюбу від 08.09.2009 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 279 від 08 вересня 2009 року. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу спір між цим подружжям щодо поділу майна, зокрема поділу спірного автомобіля, не вирішувався та частка у цьому майні ОСОБА_4 не визначалася. В подальшому кредитні кошти, отриманні за життя ОСОБА_3. на покупку спірного автомобіля, починаючи з17 серпня 2010 рокусплачувались у період знаходження його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Враховуючи, що спірний автомобіль було придбано за кредитні кошти у період попереднього зареєстрованого шлюбу спадкодавця ОСОБА_3 з ОСОБА_4, саме ця особа мала б право оспорювати права відповідача ОСОБА_2та ставити питання щодо визнання цього рухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як придбаного під час шлюбу, та у той самий час не надає право позивачу оспорювати режим майна, як спільного сумісного майна подружжя.

Положеннями ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщини когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщини когось із них.Такої угоди між сторонами не досягнуто.

Разом з тих, суд враховує, що в обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на вимоги ст. 1241 ЦК України, яка регламентує право на обов'язкову частку у спадщині при спадкуванні за заповітом. Зокрема, частиною 1 вказаної статті передбачено, що розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між спадкоємцями та спадкодавцями, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, у даному випадку, як зазначено вище, після смерті ОСОБА_3 здійснюється спадкування не за заповітом, а за законом. Отже, вимоги ст. 1241 ЦК України, на які посилається позивач в позовній заяві, не можуть бути враховані та застосовані під час розгляду цієї справи, оскільки вказана норма закону регулює інші за правовою природою правовідносини, які виникають у зв'язку із спадкуванням за заповітом.

На підставі викладеного,суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючисьст.ст. 1216-1218,1220,1223,1261,1267 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у задоволені позовних вимог ОСОБА_1(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до ОСОБА_2(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша маріупольська державна нотаріальна контора(місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Металургів, б.21, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про зменшення обов'язкової частки у спадщині.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано18.03.2019 року.

Суддя Андрюшина Л.А.