Справа № 283/2002/19
провадження №2/283/776/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши в місті Малині в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

10.09.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 18.01.2016 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області було розірвано шлюб, укладений 02.03.2013 року між нею та відповідачем. За період шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Дитина знаходиться на диспансерному обліку з приводу анемії 1 ступеню, порушення психологічного розвитку з недорозвитком мови, що потребує постійного лікування, реабілітації, логопедичної та психологічної корекції. Відповідач не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї, фізично здоровий та отримує заробітну плату в розмірі 20000 грн. Окрім цього, через три місяці після розірвання шлюбу ОСОБА_2 придбав транспортний засіб «VOLKSWAGEN Passat», 2000 року випуску, орієнтована вартість якого 150000 грн.

До початку розгляду справи по суті, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку з тим, що відповідач 25.09.2019 року придбав другий транспортний засіб «Toyota Camry», 2006 року випуску, орієнтовною вартістю 216000 грн., а тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 8000 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнав частково, щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн. А також зазначив, що твердження позивача безпідставні, він періодично надавав матеріальну допомогу на утримання сина та його лікування, і не відмовляється це робити в подальшому. На даний час, не має постійного місця роботи, регулярного та стабільного доходу, офіційно не працевлаштований, має на утриманні непрацездатних батьків. Проживає в с. Стрибіж Пулинського району Житомирської області з бабусею непрацездатного віку, якій також надає допомогу. Автомобіль, придбаний в 2016 році, формально зареєстровано на ОСОБА_2 , а фактично є власністю батька.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнала частково, просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 18.01.2016 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області розірвано шлюб, укладений 02.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на підставі вищевказаного рішення суду проживає з позивачем.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01.12.2016 року, ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.9). За вказаною адресою позивач проживає з малолітнім сином, про що свідчить довідка №66 від 02.09.2019 року, видана Головою ОСББ «Рідний дім ОСББ» ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки КНП «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.08.2019 року діагноз ОСОБА_3 анемія 1 ступеню, порушення психологічного розвитку з недорозвитком мови. Окрім цього, діагноз порушення психологічного розвитку підтверджено випискою з амбулаторної карти ОСОБА_3 . Житомирської обласної психіатричної лікарні №1.

За наданою інформацією територіального сервісного центру№1845 Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України від 31.10.2019 року за №855, за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби: з 16.04.2016 року автомобіль «VOLKSWAGEN Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з 25.09.2019 року автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 .

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1,6 ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо стягнення алементів, сторони не дійшли згоди щодо їх розіміру.

Відповідно дост.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Суд зазначає, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину, а не надавати їй час від часу незначні грошові кошти, незалежно від того що розірвано їх шлюб.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина.

Частиною третьою статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у власності відповідача рухомого майна, а саме: з 16.04.2016 року автомобіля «VOLKSWAGEN Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з 25.09.2019 року автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , які були придбані відповідачем після розірвання шлюбу у 2016 та 2019 роках. Дана обставина є свідченням того, що витрати ОСОБА_2 перевищують його заробіток (дохід), а це в свою чергу підтверджує наявність у відповідача інших джерел доходу, окрім офіційних (як зазначив відповідач він є безробітним).

Суд враховує, що ціна придбання кожного окремо взятого об`єкту рухомого майна, перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про його витрати на утримання непрацездатних батьків, оскільки дані витрати не підтверджені належними доказами.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що транспортний засіб «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний ним за кошти, отримані у позику, оскільки даний факт не підтверджений належним чином. Розписка, в даному випадку, не є належним доказом на підтвердження вищевказаного факту, оскільки не містить вказівки на що конкретно були отримані кошти.

При цьому, суд критично ставиться до позиції позивача щодо обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі саме 8000 грн. у зв`язку з наявністю у відповідача двох транспортних засобів, при відсутності доказів отримання ним регулярних щомісячних доходів, що забезпечили б сплату вказаного розміру аліментів.

Разом з цим, суд не приймає доводи відповідача щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн., через самостійне утримання непрацездатних батьків та бабусі, з огляду на те, що відсутні докази їх доходів та матеріального стану. Згідно відзиву відповідача, його батько придбав транспортний засіб «VOLKSWAGEN Passat», 2000 року випуску, що ставить під сумнів потребу в його утриманні ОСОБА_2 .

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що малолітній син сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у його матеріальному забезпеченні, а ще й у постійному вихованні, контролі, з урахуванням особливостей стану здоров`я та психологічного розвитку, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн.

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 10 вересня 2019 року.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.182,184 СК України, ст.ст. 13,81,263-265,279 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3

аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4

на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2019 року та до досягнення ним повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

В решті позову відмовити.

Допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2019 року.

Суддя