Провадження № 2/325/161/2019
Справа № 325/416/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Коваленка М.Ю., відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Ковальова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Приазовське Запорізької області, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приазовська районна державна адміністрація та Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу та порядку спілкування і виховання,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди батькові ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений для спілкування та виховання час; встановити наступний спосіб участі батька у вихованні сина - щотижня кожної п`ятниці з 16.00 години до 16.00 години неділі, за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері, зобов`язавши ОСОБА_2 забезпечити зустріч дитини з батьком у встановлений для спілкування час; 10 днів кожного літнього місяця (червень - серпень) без обмеження часу, без присутності матері, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та можливістю виїзду дитини разом із батьком на оздоровлення та відпочинок до курортних зон.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_2 . Із серпня 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, позивач разом з дитиною переїхала від позивача. 10 Січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Із серпня 2018 року позивач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні із сином. На прохання позивача забрати дитину до себе на вихідні, або інший час, ОСОБА_2 відмовила, а при їх зустрічах влаштовує сварки. З метою досудового врегулювання спору щодо участі у вихованні дитини, позивач звернувся до Приазовської районної державної адміністрації, якою 22.11.2018 року визначені часи побачень батька із дитиною, а саме: з 16.00 години п`ятниці по 16.00. годину неділі за місцем проживання батька, та 10 днів кожного місяця влітку без обмеження часу, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, та можливістю виїзду на оздоровчі курортні зони. Однак, відповідач відмовилась виконувати зазначений висновок та звернулась до РДА із заявою про скасування встановленого порядку, в задоволенні якої їй відмовлено. Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , в якому створені все необхідні умови для побачень з малолітньою дитиною. Він має досвід поводження із маленькою дитиною, оскільки з народження сина, приймав участь в догляді за ним. Позивач та його батьки не страждають на хронічні захворювання, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебувають. Батько любить свого сина, та має велике бажання виховувати сина. Однак, він фактично позбавлений права брати участь у вихованні своєї дитини, оскільки відповідач перешкоджає цьому. Вважає, що відсутність зустрічей із батьком, нестача батьківської любові та турботи негативно вплине на виховання дитини. В позовній заяві посилається на ст.ст. 141-142, 157, 159 СК України, ст.291 ЦК України.

27 березня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

За клопотаннями та у зв`язку з неявками учасників справи з різних причин, неодноразово розгляд справи відкладався та оголошувалася перерва в судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 223, 240 ЦПК України.

21 травня 2019 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач ОСОБА_2 не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Однак, у зв`язку з хворобливістю дитини та його малий вік вона вимагає від позивача надати докази належного стану його здоров`я та просить спілкуватися із дитиною за її місцем проживання або в її присутності. Окрім того, перевезення малолітньої дитини з одного населеного пункту до іншого будуть суперечить медичних рекомендаціям практичного психолога (довідка ФОП ОСОБА_5 ) та шкодити самій дитині.

04 червня 2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що заперечення викладені у вище наведеному відзиві є хибними, оскільки ОСОБА_2 була ознайомлена із медичними документами щодо доброго стану здоров`я позивача і його батьків. Твердження відповідача ОСОБА_2 стосовно медичних протипоказань дитині щодо виїзду з населеного пункту належними та допустимими доказами не підтверджені. Довідка ФОП ОСОБА_5 не містить медичних рекомендацій дитини та є недопустимим доказом. Згідно відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_6 не є лікарем відповідного профілю, 21 березня 2018 року зареєстрована як ФОП з основним видом економічної діяльності «Виробництво дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів» та іншими видами діяльності, в перелік яких не входить надання медичних рекомендацій, в тому числі психодіагностичне консультування, а 25 лютого 2019 року ФОП ОСОБА_6 припинила свою підприємницьку діяльність. Висновок комісії про встановлення порядку спілкування батька з дитиною є доказом того, що позивач намагався в досудовому порядку вирішити спір щодо участі у вихованні дитини. Заперечення відповідача безпідставні, необґрунтовані та не доведені.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з підстав, вказаних в позові. Зазначив, що любить свого сина, бажає спілкуватися з ним, піклуватися про нього. Однак, відповідач не дозволяє йому бачитися із дитиною з різних причин, хвороби сина, рекомендації лікаря що дитині не можна покидати свою оселю, тощо. У нього була зустріч з дитиною, однак всього 15 хвилин, після чого мати дитини почала виривати сина з його рук та влаштувала сварку. В серпні 2019 року він також бачився із дитиною, але в присутності позивача та бабусі дитини, які його зустріч із сином знімали на відеокамеру телефону. Висновок органу опіки ОСОБА_2 не виконує, категорично відмовляє йому в спілкуванні з дитиною за місцем його проживання та за її відсутністю. Він має заборгованість по аліментам, оскільки тривалий час не працював, на сьогодні він офіційно працевлаштований оператором на АЗС ТОВ "ТРАНЗИТ-ОІЛ" та планує погасити заборгованість у найближчий час, проживає з батьками, інших дітей не має.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги з підстав, вказаних в позові та відповіді на відзив. Пояснив, що 8 місяців (з 1 до 9 місяця народження) дитина проживала у позивача, оскільки ОСОБА_7 хворіла та тільки коли була в неї можливість, вона приїжджала навідувала дитину. На теперішній час відповідач всіляко перешкоджає позивачу у зустрічах та спілкуванні з дитиною. Жодних протиправних дій з боку батька дитини - ОСОБА_1 по відношенню до сина не було, позивач всіма способами намагався налагодити зв`язок із дитиною. Через довготривалу розлуку позивача із сином із-за непорозумінь між сторонами та із-за побачень батька із сином тільки в присутності матері і бабусі, які вели відео фіксацію, дитина відвикла від спілкування з батьком та інколи плакала. Вважає, що спілкування батька з дитиною без присутності будь кого та за місцем проживання батька відповідає інтересам малолітньої дитини, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнала вимоги позову та зазначила, що побачення дитини з батьком за місцем проживання останнього та за її відсутністю не відповідають інтересам сина, оскільки позивач не знає як годувати, тримати дитину, як грати з ним. За місцем її проживання вона не чинила перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. Вважає, що за місцем проживання позивача дитині загрожує небезпека. Так, одного разу, коли батько грався із сином, той упав та вдарився головою. Вона згодна на виїзд дитини до батька додому або в інший населений пункт, однак тільки в її присутності. Пропонує бачитись батьку із сином 1 раз на 2 тижні та в її присутності.

Представник відповідача адвокат Ковальов Д.В. вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки повного контакту між дитиною та батьком не налагоджено. Відповідач не заперечує, що позивач має позитивну характеристику, але вважає, якщо дитина плаче, а батько не може її заспокоїти, зазначені фактори спричинять дитині стрес. Окрім того, вважає несправедливим, що позивач просить побачення з дитиною тільки у вихідні дні, а рутинні будні з дитиною повинна проводити відповідач. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_7 позивачу не чинила та в її присутності дозволяла бачитися з дитиною.

Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області Нарбекова О.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник третьої особи Мелітопольської районної державної адміністрації Шкурко Т.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Дослідивши письмові докази та допитавши свідків, про яких заявив позивач, врахувавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 квітня 2017 року уклали шлюб, який рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10 січня 2019 року розірвано (копія рішення суду у справі № 325/1982/18).

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 жовтня 2018 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області).

Із пояснень позивача та відповідача встановлені наступні обставини, які визнаються сторонами. Після народження дитини позивач, відповідач і дитина проживали в с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області за місцем проживання ОСОБА_1 і його батьків. В силу певних поважних причин ОСОБА_2 після народження сина, впродовж 8 місяців, не знаходилась за місцем проживання дитини постійно, відвідувала її періодично, догляд за дитиною здійснював позивач і його батьки.

Висновком Приазовської районної державної адміністрації № 01-15/973 від 03 грудня 2018 року визначено, що зустрічі з батьком повинні відбуватися: - щотижнево у п`ятницю з 16 години до неділі 16 години за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 ); - 10 днів кожного місяця влітку без обмеження часу з можливістю відвідувати дитиною місця проживання батька. З можливістю виїду на оздоровчі курортні зони, якщо це не буде наносити шкоди здоров`ю дитини.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , відповідач вище наведений висновок не виконувала, чинила перешкоди у спілкуванні із неповнолітнім сином.

Відповідач визнає, що вона не дозволяла зустрічі батька з дитиною без її присутності та за місцем проживання батька.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю позивача та бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому засіданні 19 серпня 2019 року пояснила, що в їх будинку, є належні умови для проживання малолітньої дитини, наявна окрема кімната, ліжко, багато іграшок. Вважає, що позивач ОСОБА_1 зможе впоратися з вихованням дитини оскільки, коли відповідач хворіла, дитина проживала у них і ОСОБА_9 годував, одягав, виховував сина самостійно. Будь-яких ситуацій з небезпекою для дитини не було, до року дитина не була хворобливою. Коли відповідач одужала, вона забрала дитину і на перший день народження сина не пустила позивача на свято, причин не пояснила. Вони часто дзвонили відповідачу заздалегідь щоб дізнатися коли можливо забрати або відвідати дитину, на що відповідач завжди знаходила причину для відмови дитина хворіє, у них немає часу, тощо. А коли їх зустрічі відбувалися, відповідач зі своєю матір`ю знімали на телефон кожну зустріч, особливо коли дитина починала вередувати, плакати.

Свідок ОСОБА_1 , який є батьком позивача, в судовому засіданні 19.08.2019 підтвердив, що коли відповідач хворіла, дитина проживала за їх адресою. У їх будинку є всі належні умови для проживання дитини. ОСОБА_1 дуже любить свого сина та бажає його виховувати. Позивач годував, купав дитину, доглядав за нею, гуляв із сином на вулиці. Після того як ОСОБА_10 забрала дитину, їх не пускали в двір за місцем проживання відповідача, не дозволяли бачитися із дитиною. Тільки після звернення до опікунської ради, вони зустрілися із дитиною за місцем проживання відповідача та в її присутності.

02 Вересня 2019 року в судовому засідання свідок ОСОБА_11 пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та його батьками. Сім`я позивача є благонадійною, до ОСОБА_12 та дитини позивач і його батьки відносилися добре. Коли ОСОБА_2 почала хворіти, догляд за дитиною здійснював батько, бабуся і дідусь. Вона бачила, як ОСОБА_9 постійно на вулиці катав дитину в колясці, носив на руках, дитина була життєрадісною, посміхалась. В будинку позивача та його батьків завжди порядок, він обладнаний всіма необхідними умовами для життя (газ, водопостачання в будинку).

Свідок ОСОБА_13 , яка є сусідкою позивача, 02.09.2019 пояснила, що дійсно коли ОСОБА_10 була відсутньою, позивач виховував дитину, годував, носив на руках на вулиці. Це вона бачила особисто. В будинку ОСОБА_1 створені всі необхідні умови для життя, їх сім`я є порядною, вони завжди ввічливі із сусідами, роботящі, алкогольні напої не вживають.

Згідно копій паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 08.09.2011 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області (копія). Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Із довідок Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 3461 від 01.11.2018 року та № 3033 від 09.10.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , а також зареєстрований за даною адресою: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з 25 серпня 2018 року не проживає. Сільською радою підтверджено, що ОСОБА_2 проживав з батьком з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_4 по 24 серпня 2018 року за вище наведеною адресою.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32853391 від 13 січня 2012 року).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання відповідають санітарним нормам. В акті зазначено, що для виховання, розвитку та проживання дитини створені всі необхідні умови: окрема кімната, предмети побуту, дитяче ліжко, стіл, багато іграшок.

За місцем проживання позивач та його батьки характеризуються виключно позитивно, що підтверджується характеристиками виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Згідно медичних довідок КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР від 05.11.2018 року, позивач ОСОБА_1 і його батьки на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Наведені письмові докази повністю узгоджуються із показами свідків щодо позитивної характеристики позивача і його батьків, належності умов проживання позивача і щодо здійснення ним належного догляду за дитиною в період до 9 місяців від народження. Встановлені обставини не заперечує відповідач.

На підтвердження того, що малолітній ОСОБА_2 хворіє, відповідачем були надані медичні довідки.

Згідно довідки КНП «Приазовський районний центр «Первинно медикосанітарної допомоги» Приазовської районної ради Запорізької області від 18.02.2019 року, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з певною хворобою, в тому числі дисбактеріоз кишечника. Лікарем рекомендовано обмежити контакти з можливими носіями інфекції.

Із виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1117 Приазовської ЦРЛ ОСОБА_2 перебував на лікуванні з повним діагнозом: ротовірусна інфекція, бронхіт та інше.

Неповнолітній ОСОБА_2 хворів ГРВІ, двосторонній середній отит (консультативний висновок спеціаліста КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня «Запорізької обласної ради» 07.09.2018)

У виписці № 2813 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ьта інших наданих медичних довідках зазначено, що з 04.09.2018 року по 14.09.2018 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в Приазовській ЦРЛ з діагнозом гострий ринофарингіт. 09.10.2018 року дитина знову захворіла і йому було призначено лікування. 10.12.2018 року мати з дитиною звернулися до лікаря та дитині було призначено лікування, 03.12.2018 року, 17.12.2018 року у зв`язку із хворобою отримали консультацію у лікарів. 14.01.2019 року поставлено діагноз ОРВІ та призначено лікування. 27.02.2019 року зверталися до лікаря з діагнозом - дентація зубів. 19.04.2019 року дитині поставлено діагноз ГРВІ.

Вище наведені медичні документи підтверджують обставини, що дитина, в період проживання з матір`ю та без спілкування з батьком, часто хворіла. Але, жоден документ не містить протипоказань щодо спілкування дитини з батьком та його членами сім`ї чи неможливість перевозити дитину в інший населений пункт в період хвороби та/або після одужання.

Одним із приводів не надавати дозволу батьку спілкуватися із дитиною, зокрема й за місцем його проживання, відповідач вказала необхідність пройти обстеження батькові, бабі та діду для встановлення наявності чи відсутності в них інфекції.

Позивачем надане підтвердження, що всі члени його сім`ї пройшли необхідні обстеження, за результатами яких інфекції не виявлено, що підтверджується довідками та результатами аналізів №№ 24-25, 26-27, 28-29 від 12.04.2019. Але, й після цього обстеження позивач не отримав від матері дозволу на спілкування з дитиною за його місцем проживання, або в іншому місці за відсутності відповідача.

Відповідачем до суду надана «Довідка за результатами психодіагностичного консультування» практичного психолога ФОП ОСОБА_6 від 07.02.2019 року, в якій зазначено, що дитина ОСОБА_2 часто хворіє та на дату звернення має наслідки «як інфекційна хвороба стафілококу». Рекомендовано дитині на протязі 6 місяців не змінювати місце проживання, оскільки в подальшому це може призвести до погіршення стану здоров`я, та не переривати контакт з матір`ю більше ніж на 4-6 години.

Суд погоджується з аргументами представника позивача про те, що наведена вище довідка є недопустимим доказом, так як згідно наданих стороною позивача відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_6 не є лікарем відповідного профілю, 21 березня 2018 року зареєстрована як ФОП з основним видом економічної діяльності «Виробництво дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів» та іншими видами діяльності, в перелік яких не входить надання медичних рекомендацій, в тому числі психодіагностичне консультування, а 25 лютого 2019 року ФОП ОСОБА_6 припинила свою підприємницьку діяльність.

За висновками органів опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації від 22.11.2018 № 10 і Мелітопольської районної державної адміністрації від 16.09.2019 № 01-24/845, вказаний ОСОБА_1 у позовних вимогах порядок спілкування батька з дитиною відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_2 .

Згідно витягу з протоколу від 23.04.2019 № 5 комісія з питань захисту прав дітей Приазовської РДА ухвалила визначити час спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_2 в присутності провідного спеціаліста з соціальної роботи Приазовської селищної ради ОСОБА_14 С.А. з 14:00 години до 17:00 години щосереди та у присутності матері ОСОБА_2 , на нейтральній території для налагодження зв`язку між батьком та сином. Спеціалісту доручено щомісяця надавати інформацію службі стосовно динаміки налагоджування взаємостосунків дитини з батьком. Висновок органу опіки та піклування № 10 зупинено до надання інформації провідним спеціалістом про повне налагодження взаємовідносин.

Згідно інформації Приазовської селищної ради № 950 від 13.05.2019, 08 травня 2019 року відбулася зустріч ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_2 . Спілкування велося в присутності матері дитини та бабусі ОСОБА_15 , яка вела безперервну відео зйомку, чим спричиняла постійний психологічний тиск на батька, який поводив себе спокійно, йшов на контакт із дитиною та відповідачем, намагався привернути увагу сина, грався з ним, подарував м`яч, дитячу книгу та фрукти.

Із інформацій Приазовської селищної рад № 1028 від 22.05.2019, 1085 від 31.05.2019, № 1193 від 18.06.2019 встановлене наступне. 22.05.2019 у визначений сторонами час відбулась зустріч між батьком і сином в присутності відповідача ОСОБА_2 , її матері та батьків позивача спочатку в дитячому відділенні Приазовської лікарні, де відбувалося щеплення дитини та в парку смт.Приазовського. 29 Травня 2019 року зустріч не відбулася оскільки зі слів матері хлопчик хворів. 13 Червня 2019 року відбулася зустріч позивача із сином, під час якої дитина дуже зраділа батькові, посміхалася, батько проявляв увагу та турботу сину, вони разом гралися з машинкою, каталися на гойдалках, гуляли по доріжкам, дитина не вередувала, посміхалася. Мати дитини періодично вела відео зйомку.

Згідно інформації № 1207 від 19.06.2019 провідний спеціаліст, в присутності якої відбувалися зустрічі, повідомила про налагодження стосунків між батьком і сином та доцільність поновити дію рішення комісії з питань захисту прав дитини Приазовської РДА про можливість зустрічей батька із сином за місцем проживання батька.

Відповідно до витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дітей Приазовської райдержадміністрації від 18.06.2019 № 7, ухвалено поновити дію висновку Приазовської РДА від 22.11.2018, у зв`язку з позитивною динамікою у налагоджуванні зв`язку між батьком та сином.

В судовому засіданні 07.11.2019 судом за участю сторін та їх представників оглянуті відеозаписи зустрічей батька з дитиною в присутності матері, які розміщені на телефоні, наданому для огляду відповідачем (копії відеозаписів містяться в матеріалах справи на DVD-диску). Всього оглянуто 10 відео тривалістю від 15 секунд до 9 хвилин, 16.08.2019, 20.09.2019, 07.10.2019 і 19.10.2019, на яких зафіксовані частини зустрічей батька з дитиною в присутності матері.

Представник позивача вважає, що ці докази (відеозаписи) отримані з порушенням порядку, встановленого законом ст..32 Конституції України та ст..307 ЦК України, так як здійснювалися без дозволу позивача, що є втручанням в його особисте, сімейне життя, які згідно ст.. 78 ЦПК України, суд не повинен приймати до уваги.

Суд частково погоджується із представником позивача, так як зазначені відео створені за обізнаності позивача, який бачив, що відповідач або її мати ведуть відео фіксацію його зустрічей із дитиною. Лише одне відео 19.10.2019 тривалістю в 9 хвилин здійснене без відома позивача.

Окрім того, суд приходить до висновку, що оглянуті відеозаписи жодним чином не підтверджують відсутність можливості батька спілкуватися із малолітнім дворічним сином в указаний ним спосіб та без матері дитини. Будь яких негативних явищ в поведінці батька по відношенню до дитини не зафіксовано.

Суд погоджується із аргументами сторони позивача, що чим менше батько буде спілкуватися з дворічною дитиною, тим менше дитина буде знати батька та звикати до нього, а в присутності матері відволікатися на неї, так як з матір`ю дитина проводить весь час із серпня 2018 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 Сімейного кодексу України).

Вирішення питання щодо виховання дитини регулюються статтею 157 СК України, згідно якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст. 159 СК України).

Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (ст.15 Закону України Про охорону дитинства).

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Встановлено, що між сторонами існує спір стосовно участі позивача у вихованні та зустрічах з малолітнім сином, однак жодним доказам не підтверджено, що батько жорстоко поводився із дитиною, не цікавився та не піклувався про неї. Тому, безпідставне розлучення з дитиною суперечить її законним правам та інтересам.

У зв`язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який зазначений у позовних вимогах, який рекомендовано висновками органів опіки та піклування, а також відповідає встановленим у справі обставинам, що підтверджені належними і допустимими доказами, достатніми в їх сукупності.

Суд приходить до висновку, що вирішення справи таким чином не суперечить найкращим інтересам дитини, а також ч. 3 ст. 157 СК України, ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтям 3 та 9 Конвенції про права дитини.

Судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем при подачі позову, слід стягнути із відповідача, згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приазовська районна державна адміністрація та Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу та порядку спілкування і виховання, повністю задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений для спілкування та виховання час.

Встановити наступний спосіб та порядок участі батька у вихованні сина, а саме спілкування батька із сином: - щотижня кожної п`ятниці із 16:00 години до 16:00 години неділі за місцем проживання батька, без присутності матері; - 10 днів кожного літнього місяця (червень, липень, серпень) без обмеження часу, без присутності матері, з можливістю відвідувати дитиною місця проживання батька та можливістю виїзду на оздоровлення і відпочинок до курортних зон.

Спілкування з дитиною проводити з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку.

Стягнути із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на відшкодування судових витрат 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПКУкраїни.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус