Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 336/2900/17-ц

провадження № 61-43531св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 рокуу складі колегії суддів: Кухаря С. В., Кримської О. М., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що у 1967 році у віці 15 років він вселився до житлового будинку АДРЕСА_1 до свого дядька - ОСОБА_8, який був власником 1/2 частки будинку, та жив там тривалий час, підтримував з дядьком сімейні відносини. В іншій 1/2 частці будинку мешкала сестра ОСОБА_8 - ОСОБА_9, зі своєю сім'єю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, а позивач продовжував користуватися будинком, проживав у ньому, робив ремонти, обробляв земельну ділянку біля будинку. Спадкоємців після смерті дядька немає.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4. просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку будинку у порядку набувальної давності.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проти позову заперечили з тих підстав, що вони вважають себе спадкоємцями після смерті ОСОБА_8, а позивач постійно у житловомубудинку АДРЕСА_1 не проживав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2018 року у складі судді Зарютіна П. В. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнаноза ОСОБА_4 право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, що зареєстрована на ім'я ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 на протязі більше як десять років відкрито та безперервно володіє та користується 1/2 часткою будинку АДРЕСА_1 яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_8 Жодних протиправних дій щодо заволодіння будинком ОСОБА_4 не вчиняв, частина будинку опинилася в одноособовому володінні позивача після смерті власника за відсутності відомих йому правонаступників, тому володіння є добросовісним. Відповідачі не довели свого права на спадкування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2018 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4. відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, виходив із того, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Проте позивачу було відомо про власника житла, він туди поселився за його згодою, там проживав тривалий час разом з власником і весь час проживання до моменту смерті власника він знав про власника. Тобто умови набуття права власності саме за набувальною давністю відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 336/2900/17-ц з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно визначив момент переходу спірної частки житлового будинку у його володіння. За життя відомого власника він на правах члена сім'ї мав лише право користування цією часткою будинку. У його володінні ця частка не знаходилась, а перейшла у володіння лише після смерті власника - ОСОБА_8, правоздатність якого, у тому числі і повноваження власника, припинилися у момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Саме з цього моменту у він почав володіти будинком, що слід враховувати при вирішенні питання про давність володіння. Вважати власником спірної частки житлового будинку ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є неправильним, як і вважати, що він заволодів будинком за волею власника. На цей час йому не було відомо, хто є власником 1/2 частки будинку, оскільки правонаступників померлого ОСОБА_8 виявлено не було. Не встановлено таких осіб і під час розгляду справи.

Апеляційний суд фактично констатував факт вселення його до будинку зі згоди власника на правах члена сім'ї, що відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, законодавство передбачало наявність угоди між власником та членом сім'ї про порядок користування житлом.Утакому випадку до спірних правовідносин може бути застосовано частину третю статті 344 ЦК України, відповідно до якої якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Той факт, що у позовній заяві не ставилося питання про застосування частини третьої статті 344 ЦК України, не може бути перешкодою для задоволення його позову, оскільки відповідно до статті 264 ЦПК України, саме суд визначає, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано: 1/2 частка - на ім'я ОСОБА_8, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого нотаріусом 16 червня 1960 року та зареєстрованого 19 серпня 1964 року; інша 1/2 частка цього ж будинку зареєстрована на ім'я ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 липня 1985 року.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкова справа після його смерті не заводилася. При цьому судом не встановлено й осіб, які за законом були спадкоємцями померлого та прийняли спадщину.

ОСОБА_4 є племінником померлого ОСОБА_8

Згідно з довідкоюЗапорізького навчально-виховного комплексу від 05 травня 2015 року № 77 ОСОБА_4 навчався у1967-1969 роках усередній загальноосвітній школі № 77 м. Запоріжжя і мешкав за адресою: АДРЕСА_2, що відповідає відомостям, зазначеним удоговорі про надання убезстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, належного ОСОБА_8

Позивач у позовній заяві посилається на те, що він добровільно за згодою свого дядька - ОСОБА_8, у 1967 році вселився в якості члена сім'ї до спірної частини будинку, де проживає постійно за згодою власника вказаного нерухомого майна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанову апеляційного суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується зпунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання касаційної скарги на те, що судом невірно визначено правовідносини є безпідставними, оскільки суд правильно визначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню у даному випадку.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк