ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 641/9198/16-ц

провадження № 22-ц/818/5339/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

треті особи за первісним позовом - ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна,

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення, виселення, визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , діючої як законний представник ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування витрат, здійснених для поліпшення майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Боговського Д.Є. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 17 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення, виселення, визнання права власності в порядку спадкування.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_5 , діючої як законний представник ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування витрат, здійснених для поліпшення майна.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Міссіяж О.А. 14.12.2012 року, реєстровий №2639. Витребувано у ОСОБА_2 з незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 . Скасовано рішення ПН ХМНО Тарасової Ю.П. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру, вчинену 22.09.2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2015 року за №1671. Виселено ОСОБА_2 та осіб, які з нею проживають, з квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 615,53 грн. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, яка здійснила поліпшення квартири. Апелянт вважає, що відповідно до ч.4 ст. 390 ЦК України вона має право на відшкодування здійснених нею витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна. З урахуванням того, що висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено ринкову вартість квартири як до ремонтних робіт, так і після них, наявні підстави для задоволення зустрічного позову. Крім того конкретний час/період/момент виконання ремонтно-будівельних робіт в квартирі не мають значення, оскільки відшкодуванню підлягає не вартість самих робіт, а сума, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. В частині первісних позовних вимог рішення суду ОСОБА_2 не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів того, що саме нею були проведені будівельно-ремонтні роботи та саме нею поліпшено стан квартири АДРЕСА_1 на суму 233 959 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності була зареєстрована на ім`я ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу Харківської товарної біржи від 10.10.1994 року за № Н3-705 (а.с.17 т.1).

У вказаній квартирі з 03 серпня 2005 року також був зареєстрований ОСОБА_8 , який знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 30 травня 2012 року (а.с.18 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла (а.с.13 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (а.с.12 т.1).

09 вересня 2016 року неповнолітній ОСОБА_1 , діючи за згодою його матері ОСОБА_5 , звернувся до Шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_8 . Заведена спадкова справа № 565/2016.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованої 04.10.2016 року, убачається, що 14 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 , останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17 т.1).

За договором купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року наступним власником спірної квартири стала ОСОБА_4 (зворотній бік а.с.16 т.1).

В подальшому добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 22.09.2015 року стала ОСОБА_2 (а.с.16 т.1).

Договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Міссіяж О.А. 14.12.2012 року, реєстровий №2639, - визнаний недійсним за рішенням суду.

При цьому ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 . Тоді як ОСОБА_1 набув право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як на підставу зустрічних позовних вимог, ОСОБА_2 посилалася на те, що нею, як добросовісним набувачем, були понесені витрати на поліпшення стану квартири, а саме: проведені ремонтно-відновлювальні роботи, встановлено сантехнічне обладнання. Витрати на ремонт у кімнаті та службових приміщеннях квартири були необхідними та корисним, оскільки технічний стан житла був незадовільний та не надавав можливості його використання за прямим призначенням - забезпечення нормального поживання фізичної особи. Вважає, що проведені нею відновлювальні ремонтні роботи значно поліпшили експлуатаційні властивості квартири. З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість здійснених нею витрат на поліпшення нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 233 959 грн., та просила відшкодувати судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейський Суд з прав людини в справі «Буланов та Купчик проти України» від 9 грудня 2010 року вказав: «Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v. Croatia), N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II)».

Метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.

Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири (а.с.77-84 т.1), оскільки набула права власності на неї за відплатним договором, не знала про те, що ОСОБА_4 не мала права відчужувати майно, однак дане майно вибуло з володіння власника - ОСОБА_7 не з її волі.

Питання розрахунків при витребуванні майна з чужого незаконного володіння врегульовано статтею 390 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, за положеннями ч.4 ст. 390 ЦК України добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Тому, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з власника майна на користь добросовісного володільця, суд має виходити з суми, на яку збільшилася вартість квартири, а не з фактично понесених витрат на проведення ремонтних робіт.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 07.09.2016 року, справа № 6-389цс16.

Сторонами не оспорюється той факт, що спірна квартира на час відкриття спадщини та укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , не була відремонтована. На даний час в квартирі проведені ремонтно-будівельні роботи.

Для оцінки вартості невід`ємних поліпшень у спірній квартирі, за клопотанням ОСОБА_2 була призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза (а.с.126-127 т.1), висновком якої встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на квітень 2019 року складає 670 072 грн., ринкова вартість вказаної квартири після виконаних ремонтних робіт збільшилася на 243 758 грн. Загальна вартість фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі, з урахуванням вартості будівельних матеріалів, станом на квітень 2019 року складає 233 959 грн. (а.с.216-228 т.1).

При цьому з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 22.09.2015 року, убачається, що вартість вказаної квартири становить 269 900 грн. (а.с.78-79 т.1).

З огляду на висновок експерта, до вартості квартири АДРЕСА_1 не включена вартість її ремонтних робіт.

Добросовісний набувач ОСОБА_2 наразі позбавлена права на спірну квартиру внаслідок витребування її на користь власника - позивача ОСОБА_1 . Натомість має право на отримання різниці, на яку збільшилася вартість спірної квартири у зв`язку із ремонтно-будівельними роботами, здійсненими добросовісним набувачем, оскільки власник - спадкоємець ОСОБА_1 отримує квартиру більшої вартості, ніж він успадкував. При цьому вартість спірної квартири збільшилася саме за рахунок проведення ремонтно-будівельних робіт.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначений висновок судової будівельно-технічної експертизи є належним та допустим доказом по справі, з якого вбачається на яку саме суму зросла ринкова вартість квартири після проведення в ній відповідних поліпшень, які не можуть бути відокремлені.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог.

Всупереч положенням частини четвертої статті 390 ЦК України про право добросовісного володільця на відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, суд не дав оцінку тим обставинам, що проведені в спірній квартирі ремонтні роботи забезпечили приріст ринкової вартості квартири. Отже, стягненню у спірних правовідносинах підлягає не сума коштів на проведення ремонтних робіт, а саме сума коштів, на яку збільшилась вартість квартири.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 надані належні докази того, що після незаконного відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 , на час ухвалення рішення про витребування вказаної квартири з незаконного володіння ОСОБА_2 , вартість квартири збільшилася, внаслідок проведення ремонтних робіт.

Доказів на спростовування здійснення поліпшення квартири ОСОБА_2 , - ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обгрунтованим. Разом з тим рішення повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

З урахуванням вказаного наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 вартості здійснених витрат на поліпшення нерухомого майна в розмірі 233 959 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Таким чином колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість здійснених витрат на поліпшення нерухомого майна, в межах заявлених позовних вимог (а.с.21-22 т.2), в розмірі 233 959 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. В частині первісних позовних вимог рішення суду ОСОБА_2 не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням задоволення зустрічних позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 848,98 грн., з яких: 2 339,59 грн. за подання позовної заяви (а.с.69 т.1, а.с. 23 т.2) та 3 509,39 грн. - за подання апеляційної скарги (а.с.115 т.2).

Крім того з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути також витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 4 404 грн. (а.с.206 т.1).

Керуючись ст. 367, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2019 року в частині зустрічного позову - скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість здійснених витрат на поліпшення нерухомого майна в розмірі 233 959 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 848,98 грн., а також витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 4 404 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.11.2019 року.