Номер провадження 22-ц/804/920/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Будулуци М.С., Дундар І.О.

за участі секретаря: Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №243/11450/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи - Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1,

на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2019 року, постановлену в місті Слов'янськ Донецької області,

встановив:

У листопаді 2018 року позивач подала позов, в якому вказала, що постановою прокурора Донецької області від 27 листопада 2015 року змінено підслідність кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року та доручено проведення розслідування Слідчому відділу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 29 лютого 2016 року вона звернулась до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. як до прокурора вищого рівня зі скаргою в порядку, передбаченому нормами статті 308 КПК України, про вжиття заходів до дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року, вимагала надати процесуальному керівнику прокурору Єресько В.М. письмові вказівки стосовно строків проведення слідчих дій, провести службове розслідування по факту порушення розумних строків досудового розслідування та притягнути винних до відповідальності. Керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. в порушення присяги прокурора, що полягало в не сумлінному виконанні своїх службових обов'язків, скаргу ОСОБА_1 від 29 лютого 2016 року в порядку статті 308 КПК України не розглянув, обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк по суті скарги не дав, права і свободи людини і громадянина ОСОБА_1 не захистив. Просила визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року за результатами розгляду скарги позивача від 29 лютого 2016 року; визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов'язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29 лютого 2016 року; визнати факт порушення права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 2 статті 308 КПК України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); встановити факт порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки відповідно до норм статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); встановити факт порушення права ОСОБА_1 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - заробітною платою за час вимушеного прогулу внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року №22-6428/2011 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов'янського психоневрологічного інтернату, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року; встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); стягнути з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача, в сумі 134028 гривень.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи - Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди закрито, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз'яснено позивачу, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у порядку кримінальному судочинства. Вимоги про відшкодування шкоди заподіяної неправомірними діями чи бездіяльністю прокурора під час досудового розслідування є похідними від наслідків розгляду скарги в порядку кримінального судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду незаконна, винесена з порушення норм матеріального та процесуального права при визначенні предметної підсудності, винесена з порушенням права позивача на доступ до правосуддя та на справедливий суд, просить її касувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, просив ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна. Також вказує, що суд застосував норми матеріального закону, які не підлягали застосуванню до виниклих правовідносин. Також зазначив, що суд не взяв до уваги зазначені позивачем в позовній заяві норми права та не мотивував такого свого рішення. Постановивши ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області за участю третіх осіб про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди суд фактично позбавив позивача права на доступ до суду, фактично відмовив ОСОБА_1 у праві на справедливий судовий розгляд незалежним судом відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та статті 55 Конституції України.

Відзиви у письмовій формі на апеляційні скарги сторонами до апеляційного суду не подано.

В судове засідання учасники справи не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в апеляційних скаргах просили розглянути справу без їх участі. (а.с.105-106, 138-140)

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційних скарг позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає не в повній мірі за наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1, в тому числі, ставить питання про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягає у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27 листопада 2012 року, за результатами розгляду скарги позивача від 29 лютого 2016 року, внаслідок чого, на думку позивача, їй була спричинена моральна шкода, яку просила відшкодувати (а.с.1-4).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

На підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

З огляду на наведені норми матеріального закону не є предметом судового розгляду вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокурора та про відшкодування завданої цією бездіяльністю моральної шкоди.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження в частині позовних вимог про встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки, а також володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди), які, за умов дотримання вимог, передбачених главою 6 Цивільного процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ч.1 ст.379 підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування ухвали.

Керуючись ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 13 березня 2019 року.

Головуючий