Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/6924/15-ц

провадження № 61-21933св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у складі судді Савицького О. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Геращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2014 року у розмірі 21 852,40 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі комплексного договору від 06 березня 2014 року № 1/1878896 банк надав відповідачці кредит у розмірі 19 760,00 грн із терміном повернення до 05 березня 2017 року та сплатою 15 % річних і 1,80 % на місяць комісійної винагороди.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 04 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 21 852,40 грн, яку позивач просив стягнути з неї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2014 року у розмірі 21 852,40 грн, з яких 15 125,35 грн - заборгованість за кредитом, 2 849,57 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 711,36 грн -комісія, 450,16 грн - відсотки, 1 209,48 грн - прострочена комісія, 1 124,02 грн - прострочені відсотки, 382,46 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди, 243,60 грн - витрати зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з неї.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Жодних кредитних договорів з банківською установою вона не підписувала, підпис у примірнику договору їй не належить.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 761/6924/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що відповідно до укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_5 комплексного договору від 06 березня 2014 року № 1/1878896, останній надано кредит у розмірі 19 760,00 грн зі сплатою 15 % річних, 1,80 % на місяць комісійної винагороди та терміном повернення до 05 березня 2017 року.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Креді Агріколь Банк» посилалося на те, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договорузв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 04 лютого 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 21 852,40 грн, яка складається з 15 125,35 грн - заборгованості за кредитом, 2 849,57 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 711,36 грн - комісії, 450,16 грн - нарахованих відсотків, 1 209,48 грн - простроченої комісії, 1 124,02 грн - прострочених відсотків, 382,46 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Встановивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи) порушення відповідачем умов кредитного договору, що полягало у невиконанні договірних зобов'язань у визначений договором строк, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд не призначив експертизу та не перевірив справжність підпису у примірнику кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Заявивши клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, ОСОБА_5 ухилялась від виконання обов'язкових умов для її призначення, зокрема, на вимогу суду не надала вільних зразків свого підпису, що унеможливило призначення експертизи у цій справі.

Факт підписання з відповідачем кредитного договору ОСОБА_5 не спростувала, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без зміни рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат