КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 375/413/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/1378/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Литвиненко ОленуЛеонідівну, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Литвина О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом доОСОБА_2, в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2011 у розмірі 34 845,78 грн, посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 22.05.2018 позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь банку в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 5 625, 65 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що відповідач отримала кредит у розмірі 16 000 грн та позивачем надані належні та допустимі докази про отримання цих коштів та розрахунок заборгованості по кредиту, який відповідачем не спростований. Укладаючи кредитний договір відповідач не мала сумнівів щодо його розумності та справедливості та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Вважає, що банк звернувся із позовом у межах строку позовної давності та надав усі належні докази для задоволення позову у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2011 між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідно до умов якого на ім'я відповідачки відкрито кредитний картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у сумі 1 600 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафу. Проте, оскільки відповідач фактично отримала кредит, що підтверджується розрахунком позивача, то вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

У копії анкети - заяви зазначені дані лише відносно відповідачки. Дані про те, яку кредитну картку відповідач отримує, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім`я відповідачки, межі ліміту по кредиту у цій анкеті - заяві відсутні. До того ж копія заяви - анкети до суду першої інстанції була надана у такій поганій якості, що майже не читається (а.с.7). Доказів про те, що надані позивачем Умови були чинні на час підписання заяви - анкети позивач не надав.

До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Наданий позивачем розрахунок базується на тому, що відповідач отримала картку «Універсальна», проте таких доказів не надано та не вказано який саме вид картки видано.

Відтак за відсутності доказів щодо обставин укладення кредитного договору, його умов, факту видачі кредитних коштів суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для стягнення заборгованості. Разом з тим, оскільки відповідач визнала факт отримання від позивача 5 625,65 грн, суд виходив з того, що визнання цієї обставини не суперечить вимогам закону та є підставою для стягнення лише цієї суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів передання грошових коштів відповідачці.

Проте ні позивач, ні відповідач рішення в частині стягнення 5 625,65 грн не оскаржує, а відтак в цій частині рішення в апеляційному порядку не перевіряється.

Щодо права позивача на отримання процентів та неустойки, у розмірах, визначених у позові, колегія суддів виходить з наступного.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості.

Позивачем надано два розрахунки заборгованості: за період з 01.07.2013 по 31.12.2015, згідно з яким борг по тілу кредиту складає 9 665, 23 грн, по відсоткам за користування кредитом - 467,82 грн, та за період з 01.01.2016 по 14.03.2018, згідно з яким борг по тілу кредиту складає 5 625,65 грн, по відсоткам - 4 703,24 грн, пеня 22 381,38 грн, штрафи 2 135,51 грн. При цьому у розрахунках вказано такі процентні ставки: 27, 60 % до 01.09.2014, 32,40 % до 01.04.2015, 42 % до 31.12.2015, а з 01.01.2016 процентна ставка вказана від 2,30 % до 3,50 %. З цього ж розрахунку вбачається, що відповідач погашала заборгованість. Будь - яких доказів про те, як розподілялися внесені відповідачкою кошти позивач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Оскільки позивач не надав будь - яких доказів про те, яка процентна ставка була встановлена при укладенні договору, доказів зміни такої ставки та повідомлення про це іншої сторони договору, розподіл внесених відповідачкою коштів, доказів погодження штрафних санкцій суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів та штрафних санкцій, які більше ніж в п`ять разів перевищують суму, заявлену до стягнення як борг по тілу кредиту.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 13.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна