Справа № 462/5944/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_5 . На час її смерті їй належало 19/50 часток будинку АДРЕСА_1 . Цю частку будинку вона заповідала саме їй. Вона 1.04.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інші частки будинку належать відповідачам: ОСОБА_2 - 13/50 часток, ОСОБА_3 - 18/50 часток на підставі договору дарування. Вищезгаданий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0731га, яка була приватизована у 2001 році співвласниками цього будинку для його обслуговування, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після смерті матері їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 19/50 часток будинку, а на земельну ділянку свідоцтво не видане, так як вона перебувала у спільній сумісній власності усіх співвласників будинку, належну матері частку ділянки не виділили. У 2007 році вона подарувала 15/100 часток будинку доньці - ОСОБА_6 - третій особі по справі. На теперішній час вона бажає отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 на належну їй частку у спільній сумісній власності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . З цього приводу звернулась у нотаріальну контору, однак їй у цьому було відмовлено, оскільки не виділена частка ділянки у сумісній власності, яка належала ОСОБА_5 . Просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 належало 19/50 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 8 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в цій справі, відповідачам та третій особі надано строк на подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення копії ухвали (а.с.15).

Копію ухвали судді від 8 жовтня 2019 року відповідачі отримала 17 жовтня 2019 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

У строк встановлений ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 8 жовтня 2019 року відповідачі та третя особа відзиви на позовну заяву не подали.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтями 1296-1299 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ- ЛВ №080388 від 28 лютого 2002 року, виданого ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які мешкають у АДРЕСА_1 , їм на підставі ухвали 13-тої сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів від 12.04.2001 року за №1025 передано у приватну власність земельна ділянка, площею 0,0731, що розташована на території АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку за № АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львові померла ОСОБА_5 . На час її смерті їй належало 19/50 часток будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 22.10.1987 року, виданого Залізничним райвиконкомом на підставі рішення за №489 від 13.10.1987р. Відповідач ОСОБА_2 належало 13/50 часток будинку, відповідачу ОСОБА_3 - 18/50 часток будинку на підставі договору дарування, посвідченого Другою львівською державною нотаріальною конторою 12.03.1988 року за реєстром № 1767.

Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видано Другою львівською державною нотаріальною конторою 1.04.2006 року за реєстром № 2-641, позивач ОСОБА_1 отримала спадкове майно померлої ОСОБА_5 у вигляді 19/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як вбачається з відмови нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори від 5 вересня 2019р. за №1419 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини на земельну ділянку позивачу відмовлено оскільки спірна земельна ділянка перебуває у сумісній власності і тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме яка частка земельної ділянки належала спадкодавцю.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право, як спадкоємець першої черги, на спадкування майна померлої матері саме у розмірі 19/50 часток земельної ділянки, оскільки саме у такому розмірі часток за життя їй належав будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та покладає на позивача.

Керуючись ст.2,10 , 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності, задовольнити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_5 у праві власності на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Понесені витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного тексту судового рішення 26.11.2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова