КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Київ

Справа № 760/14519/18 Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.

Апеляційного провадження: 22-ц/824/3246/2019 доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

В позові просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Стягнути з відповідача державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, та витрати на оплату судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12 листопада 2010 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб.

Від шлюбу народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначала, що відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. Зароблені кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї та утримання малолітньої дитини, а також заявляв, що не має наміру в подальшому надавати їм будь-яку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст.181, ст.ст.183, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 20 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_2, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 червня 2018 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 26 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просив рішення суду змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 червня 2018 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, що суд мотивував своє рішення тим, що з відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що ОСОБА_5 не заперечує проти обов'язку та необхідності утримувати дитину, проте фактично такої змоги не має, оскільки дитина проживає в АР Крим та те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створюючи необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини,

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів,

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина,

- інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час проживає разом з матір'ю ОСОБА_9 та з 2007 року сплачує аліменти цій донці.

Станом на грудень 2018 року, матеріальний стан відповідача значно погіршився, середньомісячна заробітна плата відповідача становить 6 000,00 грн., додаткових джерел заробітку він не має.

Стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7 ще більше погіршить матеріальне становище відповідача та позбавить можливості піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток обох дітей.

В липні 2018 року, відповідачем подавався відзив, в якому він не визнавав вимоги про стягнення аліментів в повному обсязі, а тільки зазначив про те, що має обов'язок утримувати дитину.

Не дивлячись на це, суд першої інстанції виділив вимогу про стягнення аліментів в окрему справу та розглянув її за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, зазначені обставини відповідача досліджено не було, відповідач не мав змоги надати до суду додаткові пояснення та документи, тим самим суд порушив ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Судом першої інстанції стягнено з відповідача аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_7 без врахування наявності у відповідача ще одної дитини та матеріального становища.

Відповідач вважає, що визначений судом першої інстанції розмір стягнення є завищений, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, на двох дітей, він буде змушений сплачувати 1/3 частину заробітку, тобто по 1/6 частині на кожну дитину.

Отже, суд першої інстанції неповно та не всебічно з'ясував обставини справи, тому за таких обставин, рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню.

05 лютого 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення з додатками з боку ОСОБА_2

13 лютого 2019 року ОСОБА_4 подала до суду клопотання про продовження строку для подання відзиву, та відзив.

Зазначений відзив був прийнятий колегією суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2010 року між сторонами було укладено шлюб.

Від даного шлюбу народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, нарівні з позивачем, тобто батьки повинні спільно нести витрати на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Апелянт був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів встановила, що відповідачу було відомо про дату, час і місце розгляду справи по суті, що підтверджується отриманням повістки до суду (а.с.21) та наданням відзиву (а.с.22-24), тому він мав час для надання суду першої інстанції доказів, на підтвердження своїх заперечень проти позову.

У наданому 31 липня 2018 року, представником відповідача ОСОБА_10, відзиву, докази на підтвердження заперечень апелянта проти позову, не надавались.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів встановила, що у відповідача дійсно є донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доказів того, що апелянт несе будь-які витрати на утримання дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріали справи не містять, а тому колегії суддів не представляється можливим перевірити доводи апелянта щодо надмірності витрат які він несе, або буде нести на утримання обох дітей.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з наданим позивачем відзивом та копією договору купівлі-продажу квартир від 11.01.2018 р. апелянт продав належну йому квартиру у АДРЕСА_1, за 2 800 000 російських рублів, що підтверджує платоспроможність відповідача по утриманню дитини у розмірі 1/4 частини з усіх доходів та заробітків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив справу вірно у відповідності з інтересами дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з копією довідки про тримання відповідачем заробітної плати вона становить 3 742,14 грн. на місяць без утримання податків та зборів. Чиста заробітна плата складає 3 031 грн. 42 коп.

Враховуючи обов'язок обох батьків на утримання дитини, то загальна сума утримання 101 грн. в день не є необхідним та достатнім розміром для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Заробітна плата апелянта на думку колегії не надає йому обґрунтованих підстав для зменшення розміру аліментів менше визначеного судом першої інстанції.

Доводи апелянта, щодо ухвалення на тимчасово окупованої території у Криму судом Російської Федерації рішення про стягнення аліментів, між тими самими сторонами, з тих самих підстав та одного предмету спору, колегія суддів відхиляє, оскільки вважає, що таке рішення не може бути прийнято до виконання на території України, тому що ухвалено на тимчасово окупованої Російської Федерацією, території України.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль