Справа № 487/2814/19
Провадження № 2/487/1535/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря Янковець Г.А., представника позивача адвоката Павловича Є.В., представника відповідача Одинцової Я.В.., розглянувши у загальному позовному проваджені у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2019 року адвокат Павлович Є.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської Філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі МФ ДП «АМПУ» про захист трудових прав, яким просив:

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення МФ ДП «АМПУ»,

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

У позовній заяві представник позивача зазначив, що з 1997 року ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача на різних посадах.

З серпня 2016 року на посаді заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення та був звільнений у квітні 2017 року. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.04.2018 року його було поновлено на роботі на вказаній посаді.

13.12.2018 року по підприємству було видано Наказ №1233 «Про внесення змін до штатного розпису» відповідно до якого було змінено назву посади яку обіймав ОСОБА_1 на «інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення».

В подальшому позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці, щодо зміни назви посади та зміни розміру посадового окладу, про що той поставив особистий підпис та зазначив про незгоду з вказаним повідомленням.

Згідно наказу №83/0 від 11.03.2019 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі ст..36 ч.1 п.6 КЗпроП України за відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Посилаючись на те, що на підприємстві фактично не відбулося змін в організації виробництва та праці, а отже зміна умов праці є неправомірною, просив про задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Крім того, з врахування положень ст..235 КЗпроП України просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2019 року по день постановлення рішення у розмірі 168756 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав. На підтвердження своїх заперечень посилався на те, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці в частині внесення змін до штатного розпису, внаслідок чого, Наказом №1233 від 13.12.2018 року, винесеним на підставі Рапорту заступника начальника служби автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення від 06.12.2018 року, з метою приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб, а також приведення розміру оплати праці у відповідність до обсягів виконаних робіт, з 18.02.2019 року посаду «заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення» було перейменовано у посаду «інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення» з посадовим окладом 8310 грн.

Вказані зміни в організації виробництва і праці призвели до змін істотних умов праці ОСОБА_1 , про що було доведено до відома позивача шляхом вручення повідомлення 17.12.2018 року.

Відповідно до Акту від 11.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовився від продовження роботи в нових умовах, що і послужило підставою його звільнення з врахуванням положень п.6 ст.36 КЗпроП України.

З урахуванням зазначених обставин вважав, що при звільненні позивача адміністрацією МФ ДП «АМПУ» у повній мірі дотримано вимоги трудового законодавства, що є підставою для відмови у задоволені заявлених вимог.

Крім того, з врахуванням положень ч.1 ст..233 КЗпроП України просив відмовити ОСОБА_2 у задоволені заявлених вимог, у зв`язку з пропуском місячного строку на звернення до суду з зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі..

У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом, при цьому зазначив, що позовну заяву було ним підготовлено та подано до канцелярії суду 11.04.2019 року у кінці робочого часу. Одночасно він, як представник інших осіб подавав значну кількість заяв про видачу судових наказів, що і стало причиною реєстрації заяви в системі документообігу суду 12.04.2019 року. З урахуванням зазначено, просив причину пропуску позовної давності визнати поважною.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позицію позивача та заперечення представників відповідача, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

Згідно наказу №5/о від 13.06.2013 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника відділу механізації та технічного нагляду, в послідуючому заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення МФ ДП «АМПУ»

06.12.2018 року заступник начальника служби автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення подав на ім`я начальника АММП рапорт, погоджений заступником начальника з розвитку портової інфраструктури, відповідно до якого просив, з метою забезпечення ефективної роботи комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення, приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб та обсягів виконаних робіт, з 14.02.2019 року перейменувати посаду «заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення» на посаду «інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення»

На підставі вищезазначеного рапорту, Наказом №1233 від 13.12.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису», з 18.02.2019 року посаду «заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення» перейменовано на посаду «інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення» з посадовим окладом 8310 грн.

17.12.2018 року ОСОБА_1 було вручено Повідомлення про зміну істотних умов праці, а саме про зміну найменування посади «заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення» перейменовано на посаду «інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення», та зміну розміру оплати праці.

Наказом №85/о від 11.03.2019 року, у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпроП України.

Відмову ОСОБА_1 від продовження роботи з істотно зміненими умовами праці було зафіксовано Актом складеним 11.03.2019 року комісією у складі начальника ВП та ОП Завадської Ю.В., начальника СА та ГЗ Бондаренко О.М.. старшого інспектора з кадрів ВП та ОП Суковатої Л.В.

Відповідно до положень ч.6 ст.43 Конституції України, ст..5-1 КЗпроП України Держава гарантує громадянам правовий захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 КЗпроП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За положеннями п.6 ч.1 ст.36 КЗпроП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпроП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Вказаний правовий висновок зроблено ВСУ у Постанові від 23.03.2016 року у справі №6-2748цс15

Відповідно до роз`яснень п. 10 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року - зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо.

При розгляді справи, представником відповідача не було доведено факту змін в організації виробництва і праці МФ ДП «АМПУ»

Так зі змісту Наказу №1233 від 13.12.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису» не вбачається змін в організації виробництва і праці. З урахуванням зазначеного, якщо наказом і внесено зміни до штатного розпису в частині перейменування посади, яку займав позивач та зміни посадового окладу, то ця обставина не може бути підставою для звільнення за п.6 ч.1 ст.36 КЗпроП України, через відсутність змін в організації виробництва та праці на підприємстві.

Представником відповідача суду не надано наказу про внесення змін в організацію виробництва і праці, в якому би розкривався їх зміст із зазначенням конкретних працівників, істотні умови праці яких у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні та з зазначенням конкретної дати, з якою настануть ці зміни.

За такого, при розгляді справи не встановлено, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, що б стало підставою зміни істотних умов праці ОСОБА_1 в частині зміни оплати праці. При цьому, перейменування посади не може вважатися зміною істотних умов праці.

З урахуванням вимог КЗпроП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення вимог законодавства про працю. При цьому представником МФ ДП «АМПУ», належних доказів заперечень проти вимог ОСОБА_1 суду не надано.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення Миколаївської Філії ДП «АМПУ» з 11 березня 2019 року.

За приписами ст..235 ч.2 КЗпроП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При розрахунку оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується положеннями «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, за положеннями абзацу 3 п. 2 якого, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

За такого середньоденна заробітна плата позивачки складає 964,32 грн. (22179,29 грн. середній заробіток за два останні місяці, що передували звільненню/23 робочих днів у січні-лютому 2019 року).

З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 складатиме 167791,68 грн. ( 964,32 грн. середньоденна заробітна плата х 174 робочих днів за період вимушеного прогулу з 11.03.2019 року по 19.11.2019 року). Суму, згідно роз`яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн..

При вирішенні заяви представника відповідача, щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом, суд виходить з наступного.

За положеннями ч.1 ст.233 КЗпроП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За положеннями ст..234 КЗпроП України пропущений з поважних причин строк встановлений статтею 233 цього Кодексу може бути поновлений судом.

У судовому засіданні представник позивача, просив суд визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з позовом та поновити його.

Так з матеріалів справи вбачається, що строк на звернення до суду ОСОБА_1 з зазначеним позовом сплив 11.04.2019 року. Представником позивача вказаний позов було подано до суду 12.04.2019 року.

За положеннями ст..15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст..16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

За положеннями ст..2 ч.ч.1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язанні керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі.

Відповідно до приписів ст..10 ч.4 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Посилання ж представника відповідача, свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Як констатує Європейський суд з прав людини - стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення ЄСПЛ Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Таким чином, враховуючи, що позовну заяву готував та подавав до суду представник позивача, а не безпосередньо сам ОСОБА_1 , та враховуючи мінімальний пропуск строку на подання заяви, що становить один день, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-8. 10, 11, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення Миколаївської Філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 11 березня 2019 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 167791,68 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судовий збір в дохід держави у розмірі 1921 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» , місце знаходження вул.Заводська,23 м.Миколаїв

Повне судове рішення складено 28.11.2019 року.

СУДДЯ: І.О. ПРИТУЛЯК