Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/1223/2019

Справа № 229/5686/19

20 листопада 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловою площею в буд АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зазначених вимог вказала наступне, що вона є власницею жилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є онуком позивачки. З липня 2014 року відповідач у будинку не мешкає. Вона намагалася вирішити питання про перереєстрацію онука, але останній не має можливості приїхати і знятися з реєстрації. Реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй в повному обсязі користуватися правом власності, змушує її сплачувати зайві комунальні послуги, тому вона змушена звернутися до суду.

В судове засідання, позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву слухати позов без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 липня 1977 року.

Домовою книгою та довідкою про склад сім`ї, підтверджується реєстрація відповідача ОСОБА_2 у зазначеному будинку.

Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований у будинку позивача, як члени сім`ї, оскільки є онуком позивача.

Фактично, в зазначеному будинку відповідач не мешкає з 2014 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за адресою місця реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житлом у будинку АДРЕСА_1 , оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Суд вважає, що реєстрація відповідача в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачкою власністю. Відповідач покинув будинок добровільно, перешкод у користуванні будинком з боку позивачки не відбувалося.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути позивачці перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком позивачки.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 206, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 власністю, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко