ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Харків

Справа № 643/6933/17

Провадження № 22-ц/818/387/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Представник позивача: ОСОБА_2,

Відповідач: Товариство з обмеженню відповідальністю «РАО 777»,

Представник відповідача: Ольховський Михайло Миколайович,

Третя особа: ОСОБА_4,

Представник третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М.,-

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженню відповідальністю «РАО 777», третя особа - ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною О.Г. за № 143 та скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777» на нежитлові приміщення підвалу №1-23, загальною площею 950,3 кв.м., 1-го поверху № 1-30, загальною площею 1394,6 кв.м., антресолі 1-го поверху № 31-39, загальною площею 276,5 кв.м., антресолі 4-го поверху № 25-33, загальною площею 80,4 кв.м., сходова клітина №6, 3-го поверху, площею 32,2 кв.м., сходова клітина № 13, 4-го поверху, площею 32,6 кв.м., усього площею 2766,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ.З-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також просить визнати за ним право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Позов мотивований тим, що 28 січня 2014 року між позивачем та ТОВ «РАО 777» договір купівлі-продажу, за яким відповідач свої зобов'язання не виконав, так як у визначений строк до 28.01.2017 р. був зобов'язаний сплатити вартість об'єкту продажу у розмірі 1 446 000 грн., проте зазначену суму не сплатив. Таке невиконання зобов'язань позивач вважає істотним, адже на момент укладання договору позивач розраховував на обумовлену договором оплату і не мав наміру передавати свою власність відповідачу безоплатно. Станом на даний час приміщення експлуатуються вже понад три роки, відповідач отримує прибуток від надання його в оренду, майно зношується та знецінюється.

Із зазначених підстав позивач вважає, що відповідно до положень ч.2 ст. 651 ЦПК України договір повинен бути розірваний за рішенням суду через істотність порушення договору відповідачем. А з метою відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, необхідно скасувати запис про державну реєстрацію за відповідачем на спірне майно та визнати право власності за ним.

Відповідач ТОВ «РАО777» подав заяву про визнання позову, в якій зазначив, що в зв'язку з відсутністю грошових коштів на підприємстві, економічною кризою та складною політичною ситуацією в країні, товариство не виконало вчасно своє зобов'язання щодо сплати ціни договору за спірне нежитлове приміщення, і частково виконало зобов'язання, сплативши 11.03.2014 р. 5000 грн., та 13.03.2014 р. 4000 грн.

У письмових поясненнях третя особа ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ТОВ "ФІНВЕСТБУД" в цілому нежитлову будівлю літ. "3-4", загальною площею 5655,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «3-4», що розташована за адресою: АДРЕСА_1. та був зобов'язаний сплатити продавцю вартість цієї нежитлової будівлі у розмірі 5 500 000, 00 грн. до 30 грудня 2011 року, проте свої зобов'язання по сплаті ціни продажу нежитлової будівлі не виконав.

03.01.2012 року ОСОБА_4, як поручитель на підставі договору поруки № 4473-ПР від 14.01.2011., сплатив за ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНВЕСТБУД" виниклу заборгованість за придбану ОСОБА_1 нежитлову будівлю у повному обсязі. ОСОБА_8 оплату не здійснив за придбану нежитлову будівлю, поділив її на окремі частини, які переоформив на підконтрольні йому товариства (ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА» та ТОВ «Біфель»), в яких йому належить значна частка у статутному капіталі у розмірі 77 відсотків кожного з цих господарських товариств. Одним днем 28.01.2014 р. ОСОБА_1 уклав з даними товариствами договори купівлі-продажу окремих житлових приміщень, які разом складають спірну нежитлову будівлю, і за всіма даними договорами передбачені умови щодо розстрочення оплати вартості за придбані приміщення до 28.01.2017 р. Після спливу зазначеного строку ОСОБА_1 одним днем звернувся до суду з позовами до ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА» та ТОВ «Біфель» з однаковими вимогами про розірвання договорів купівлі-продажу та визнання за ним права власності на нежитлові приміщення цієї всієї нежитлової будівлі.

Не розрахувавшись з ОСОБА_4 за зобов'язаннями ОСОБА_1 створює юридичну неможливість у поверненні ОСОБА_4 всієї нежитлової будівлі, за яку ОСОБА_1 з самого початку не мав наміру розраховуватися.

ОСОБА_1 не може вважатися таким, що значною мірою позбавлений права отримати грошові кошти за продані ТОВ "РАО 777" нежитлові приміщення, оскільки він є кінцевим бенефіціарним власником цього господарського товариства з часткою у статутному капіталі у розмірі 77 відсотків, що дозволяє йому впливати на будь-які рішення підконтрольного йому господарського товариства (покупця по договору), в тому числі і рішення пов'язані з його майновою участю, що також свідчить про відсутність завданої йому шкоди в результаті порушення покупцем ТОВ "РАО 777" своїх обов'язків по оплаті вартості нежитлових приміщень.

Також, у зв'язку з невиконанням ТОВ "РАО 777" своїх обов'язків щодо оплати вартості за придбані нежитлові приміщення у розмірі 1 446 000 грн. у встановлений договором купівлі-продажу від 28.01.2014 року строк, на умовах відстрочення, до 28.01.2017 року, ОСОБА_1, як продавець, набув право вимоги такої оплати та сплати покупцем ТОВ "РАО 777" процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до частини третьої статті 692 ЦК України, що свідчить про можливість досягнення цілей договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 року та вказує на відсутність істотного порушення цього договору.

Таким чином, ОСОБА_1 в жодному разі не може вважатись таким, що значною мірою позбавлений того на що розраховував, укладаючи договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777» про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що невиконання покупцем обов'язку по сплаті суми за договором на тих умовах, що передбачені договором, незалежно від об'єктивної можливості чи за відсутності такої можливості, само по собі є істотним порушенням договору, проте, позивачем не доведено, що він від невиконання відповідачем даних умов договору значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладанні договору, оскільки позивач ОСОБА_1 уклав договір з відповідачем ТОВ «РАО 777», в якому він є бенефіціарним власником з часткою в статутному капіталі у розмірі 77 відсотків, має право впливати на господарську та фінансову діяльність товариства, що на думку суду свідчить про відсутність завданої йому шкоди в результаті порушення покупцем ТОВ «РАО 777» своїх обов'язків по оплаті вартості нежитлових приміщень. Таким чином, вимоги про розірвання договору є недоведеними, внаслідок чого необґрунтованими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, зокрема, в частині того, що позивачем не доведено, що він від невиконання відповідачем умов спірного договору значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при його укладенні. Зазначає, що за умовами договору купівлі-продажу відповідач мав сплатити позивачу вартість нежитлових приміщень в розмірі 1446000 грн., проте, було сплачено лише 9000 грн., тобто 0,6% від необхідної суми, при цьому, недооплата складає 1437000 грн. вважає, що вказані обставини свідчать про істотність порушення прав позивача.

В обґрунтування скарги також посилається на помилковий висновок суду щодо відсутності завданої позивачу шкоди в результаті порушення покупцем своїх обов'язків через те, що позивач є бенефіціарним власником з часткою в статутному капіталі в розмірі 77 відсотків та має право впливати на господарську та фінансову діяльність товариства. Стверджує, що він як засновник з часткою у статутному капіталі не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями засновників, так як приймати будь-які рішення відносно ТОВ уповноважені тільки загальні збори, як вищий орган управління юридичної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2018 року спірний договір купівлі-продажу визнано недійсним, крім того, вважає, що він має ознаки фіктивності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ТОВ "ФІНВЕСТБУД" в цілому нежитлову будівлю літ. "3-4", загальною площею 5655,3 кв.м. в нежитловій будівлі ліг. «3-4», що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та прийняв на себе зобов'язання сплатити продавцю вартість цієї нежитлової будівлі у розмірі 5 500 000, 00 грн. до 30 грудня 2011 року. Державна реєстрація права власності на вищевказаний об'єкт була проведена за ОСОБА_1 16.12.2010 р. (т.1 а.с.219-223).

Свої зобов'язання по сплаті ціни продажу нежитлової будівлі ОСОБА_1 не виконав.

03.01.2012 року ОСОБА_4, як поручитель на підставі договору поруки № 4473-ПР від 14.01.2011., сплатив за ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНВЕСТБУД" виниклу заборгованість за придбану ОСОБА_1 нежитлову будівлю у повному обсязі, що підтверджується договором поруки, вимогою до поручителя, актом прийому-передачі та квитанцією до прибуткового касового ордеру ( т.1 а.с. 219-228).

Одним днем 28.01.2014 р. ОСОБА_1 уклав низку договорів купівлі-продажу з ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА» та ТОВ «Біфель». За умовами даних договорів ОСОБА_1 передав у власність кожного з товариства окремі частині нежитлової будівлі, які разом складають спірне житлове приміщення літ. З-4, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на умовах відстрочки сплати ціни договору до 28.01.2017 р., що підтверджується копіями відповідних договорів, копіями позовних заяв про розірвання договору купівлі-продажу та копіями рішень (т.1 а.с.229, т.1 а.с.3-8, т.2 а.с.34-38, а.с.48-50, а.с. 61-63)

Зокрема, за спірним договором, укладеним 28.01.2014 р. ОСОБА_1 та ТОВ «РАО 777», посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною О.Г. за № 143, ОСОБА_1 продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «РАО 777» придбало нежитлові приміщення підвалу №1-23, загальною площею 950,3 кв.м., 1-го поверху № 1-30, загальною площею 1394,6 кв.м., антресолі 1-го поверху № 31-39, загальною площею 276,5 кв.м., антресолі 4-го поверху № 25-33, загальною площею 80,4 кв.м., сходова клітина №6, 3-го поверху, площею 32,2 кв.м., сходова клітина № 13, 4-го поверху, площею 32,6 кв.м., усього площею 2766,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ.З-4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на умові оплати 1 446 000 грн. до 28.01.2017 р. Право власності на зазначений об'єкт за товариством зареєстровано у єдиному державному реєстрі речових прав 28.01.2014 р. за № 447239.

За даним договором ТОВ «РАО 777» свої зобов'язання виконало частково та сплатило на користь ОСОБА_1 11.03.2014 р. 5 000 грн. та 13.03.2014 р. 4 000 грн., загальна заборгованість за договором становить 1 437 000 грн., про що повідомив в письмових поясненнях представник ТОВ «РАО 777», а позивачем даний факт не заперечувався, та підтверджується випискою по особовому рахунку РАО «777» в ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» (т.1 а.с.205).

Згідно наданих виписок по особовим рахункам ТОВ «РАО 777» у АТ «УКРСИББАНК» та у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» за період з грудня 2014 р. до червня 2017 р. надходять кошти за оренду приміщень від ТОВ «Велтом Телеком» за договором від 01.03.2014 р. та ТОВ «Доліньо» за договором від 01.02.2014 р., ПП «Елько» за договором від 01.02.2014 р., ТОВ «Елько Інструмент» за договором від 12.10.2015 р. та договором від 03.03.2016 р., ТОВ «Доліньо Обладнання» за договором від 12.10.2015 р., за договорами оренди приміщень з приватними підприємцями та від ТОВ «БІФЕЛЬ» за надані комунальні послуги за договором від 29.08.2014 р. ( т.1 а.с.122-202).

Після спливу зазначеного у договорі строку для сплати ціни, тобто 28.01.2017 р., ОСОБА_1 одним днем звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовами до ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА» та ТОВ «Біфель» з однаковими вимогами про розірвання договорів купівлі-продажу та визнання за ним права власності на нежитлові приміщення цієї всієї нежитлової будівлі.

В кожному з перерахованих господарських товариств ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА» та ТОВ «Біфель» засновником є ОСОБА_1 і його частка в капіталі кожного товариства складає 77 відсотків, зареєстровані данні товариства в Єдиному державному реєстрі однією датою 22.01.2014 р., керівником даних підприємств є з 04.07.2017 р. ОСОБА_9, місцезнаходження товариств визначене за адресою спірних приміщень: АДРЕСА_1.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами(частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

У даному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а саме, не лише наявності істотного порушення договору, але й наявністю шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Судова колегія не вбачає реальних збитків або упущеної вигоди, а також не установлено, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що мав право розраховувати позивач, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав.

Не можна вважати, що ОСОБА_10 було завдано шкоду, оскільки він не сплачував вартість приміщення укладаючи договір купівлі-продажу з ТОВ «Фінвест-буд». Спірні приміщення він отримав безкоштовно. Зазначені кошти було сплачено поручителем ОСОБА_4 6 січня 2012 року (т.1 а.с.72).

Доводи апеляційної скарги, що засновники товариства не несуть відповідальність за зобов'язаннями товариства, а товариство не несе відповідальність за зобов»язаннями засновників, судова колегія відхиляє, оскільки суд при ухваленні оскаржуваного рішення не вирушував питання відповідальності тих чи інших.

Як зазначає сам позивач в апеляційній скарзі рішення щодо товариства, учасником якого він є, приймають загальні збори як вищий орган управління товариства, а засновником відповідача є ще і інша особа ОСОБА_11 (23%), судова колегія не приймає, оскільки позивачу ОСОБА_1 належить (77%), що дає йому право впливати на остаточні рішення ТОВ «РАО 777 (т.1 а.с.75).

В позовній заяві, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що відповідач отримує дохід від надання приміщення в оренду, майно зношується та знецінюється з кожним днем, тобто позивач таким чином підтверджує той факт, що відповідач мав можливість розрахуватись за придбані приміщення.

Судова колегія також враховує заяву ОСОБА_12, яка діяла в інтересах ТОВ «РАО 777» про визнання позову (т.1 а.с.48). Аналогічну правову позицію висловлював представник ТОВ «РАО 777» в суді апеляційної інстанції, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Отже, судова колегія погоджуючись з рішенням суду про відмову у задоволенні позову вважає, що за умов розумної економічної політики позивач, як засновник відповідача мав можливість сприяти виконанню умов договору купівлі-продажу на свою особисту користь.

Після постановлення 17 травня 2018 року оскаржуваного рішення, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «РАО 777», ТОВ «Сува», ТОВ «Сохайжи», ТОВ «Біфель» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Визнано недійсним договори купівлі-продажу, в тому числі й договір купівлі-продажу нежитлових приміщень , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінвест-буд» та ОСОБА_1 та ТОВ «РАО777» .

Зазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним з тих підстав, що має фіктивний характер, оскільки не був направлений на реальне настання тих правових наслідків, що ним були обумовлені та характерні цьому виду договорів .

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року залишено без змін.

Зазначене судове рішення про визнання правочину недійсним не може бути підставою для скасування ухваленого раніше судового рішення про відмову у задоволенні позову про розірвання цього правочину.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови складено 18 березня 2019 року