ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Харків

справа № 640/9998/18

провадження № 22ц/818/1079/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2018 року, ухвалене суддею Попрас В.О., повний текст якого виготовлений 16 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування вказала, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14 травня 2013 року було стягнуто з відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 січня 2013 року.

Станом на 01 квітня 2018 року відповідач має заборгованість по аліментам в розмірі 99403,74 грн., що підтверджується розрахунком старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пархоменко Н.В.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, позивачка вважає, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки(пені) за несплату аліментів, тому позивачка просить стягнути з відповідача неустойку(пеню) у розмірі 29983,85 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 21.01.2013 року по 01.03.2018р. у розмірі 29983 грн. 85 коп. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що заборгованість по аліментам утворилась з вини апелянта. Крім того, зазначає, що у відзиві на позовну заяву зазначав, що не був обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів, крім того вказує що проживає із своєю родиною в Дніпрі та не отримував постанову Дзержинського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про його необізнаність про хід виконання рішення. Вважає, що з огляду на його сімейний стан, а саме на те, що він має на утриманні сина 2014 року народження, дружину, яка не працює, матір, яка отримує пенсію за віком, тривалий час не має постійних доходів, - розмір неустойки (пені) має бути зменшений до 5000 грн. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що не згоден із ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2018 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення позовної заяви. Судом було помилково зазначено, що заява про повернення позовної заяви була подана в порядку ч. 4 ст. 185 ЦПК України. В той час як представник апелянта звертався із заявою не про повернення позовної заява, а про залишення позову без розгляду на підставі п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Зазначає, що клопотання про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував рішення позивача реалізувати своє право на звернення до суду, зокрема, право на підписання позовної заяви не самостійно, а через представника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2013р., справа №640/881/13 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.01.2013 року.

Згідно розрахунку Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 640/881/13ц від 15.07.2013року, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, 13.04.2012р. народження, встановлена заборгованість по аліментам станом на 01.04.2018р. у розмірі 99403,74 грн.

Згідно наданого позивачкою розрахунку неустойка(пеня) за несплату аліментів за період з 21.01.2013 року по 01.03.2018 рік складає 29983,85грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Згідно розрахунку, який наведений позивачем, пеня нарахована не за весь час прострочення, а на суму, що підлягає сплаті щомісяця, виходячи із кількості днів прострочення за наступний місяць.

Проте, суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2, а саме в розмірі 29 983,35 грн.

Підстави наведені відповідачем для зменшення розміру пені не заслуговують на увагу, враховуючи що відповідач не сплачує аліменти тривалий час, а вказана суми пені є значно меншою за розмір заборгованості за аліментами.

Доводи апелянта про те, що йому не було відомо про судове рішення про стягнення з нього аліментів не приймаються судовою колегією, оскільки спростовуються матеріалам справи.

Зі змісту мотивувальної частини заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року вбачається, що відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи, яка була призначена на 14 травня 2013 року у встановленому законом порядку, про що в справі є відмітка у повідомленні про отримання судової повістки та уточненої позовної заяви. Також зазначено, що відповідач також повідомлявся про розгляд справи, який був призначений на інші дати, а саме: 21.02.2013 року, про що також є відмітка про отримання судової повістки, 15.03.2013 та 16.04.2013 року відповідач повідомлявся належним чином, однак поштові повідомлення повернуті до суду, як невручені.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Щодо заперечень апелянта на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2018 року судова колегія зазначає наступне.

Апелянт зазначає, представник апелянта звертався із заявою не про повернення позовної заяви, а про залишення позову без розгляду на підставі п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Вважає, що таке клопотання про залишення позову без розгляду підлягало задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував рішення позивача реалізувати своє право на звернення до суду, зокрема, право на підписання позовної заяви не самостійно, а через представника. Зазначає, що до позовної заяви було додано копію ордеру, а не його оригінал.

Вказані доводи апелянта не приймаються судовою колегією.

Так, дійсно, до матеріалів позовної заяви була долучена копія ордеру та копія договору про надання правової допомоги від 19 травня 2018 року. Між тим, представником позивача було надано оригінал ордеру під час проведення підготовчого судового засідання 18 вересня 2018 року. (а.с.62).

Підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування немає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В.Маміна

А.І.Овсяннікова

Повний текст постанови виготовлений 11 березня 2019 року.