КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3875/19 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Бондаренка Дениса Геннадійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дій.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дій.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд з метою забезпечення позову накласти арешт на автомобілі, що належать відповідачу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів та зобов'язання вчинити діі. Накладено арешт на автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser Prado 150, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», ; автомобіль марки Toyota, модель RAV 4, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_2, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», ; автомобіль марки Renault, марка Logan, 2010 року випуску, н.з. НОМЕР_3, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції без виклику відповідача, порушуючи його право на судовий захист, доступ до суду та справедливий судовий розгляд, було ухвалено судове рішення про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідача. Вважає, що оскаржувана ухвала була постановлена без належної оцінки наданих позивачем доказів та їх належного обгрунтування, судом безпідставно не застосовані положення ст.154 ЦПК України (зустрічне забезпечення), що призвело до завдання відповідачу збитків у розумінні ст.22 ЦК України, а саме: неотримання доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у порушення п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судом першої інстанції не враховано, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот» залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні представник відповідача Бондаренко Д.Г. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача - ОСОБА_7 заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що накладення арешту на транспортні засоби, що належать відповідачу, є співмірним заходом забезпечення позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дій.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернувся ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот».

Матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до стягнення заборгованості за договором підряду, з посиланням на ту обставину, що відповідачем не виконані у повному обсязі в установлений строк роботи за договором підряду, а тому останній має відшкодувати позивачу завдані збитки та сплатити пеню за прострочення виконання робіт.

Отже, позивачем заявлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот» вимогу майнового характеру на суму 1 855 083,00 грн.

З метою забезпечення позову просив накласти арешт на рухоме майно, що належить відповідачеві в межах суми позовних вимог, обґрунтовуючи доводи заяви тим, що відповідно до публічно доступної інформації, розміщеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, мінімальний розмір майна відповідача ТОВ «Група компаній «Камелот», який гарантує інтереси його кредиторів, становить 20 000 грн.

Належність на праві власності відповідачу рухомого майна позивач підтвердив інформаційною довідкою з Територіального сервісного центру 8044 Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України від 04 жовтня 2018 року № 31/18 (а.с. 13, 14-15). Орієнтовну вартість цього майна визначено на підставі даних сайту «auto.ria.com» (а.с. 16-18).

Так, згідно з відомостей Територіального сервісного центру 8044 Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України від 04 жовтня 2018 року № 31/18 відповідачу належать наступні транспортні засоби: автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser Prado 150, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_1; автомобіль марки Toyota, модель RAV 4, 2016 року випуску, н.з. НОМЕР_2; автомобіль марки Renault, марка Logan, 2010 року випуску, н.з. НОМЕР_3.

Приблизна вартість аналогічного автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser Prado 150, 2016 року випуску становить 1 071 128, 00 грн. ; автомобіля марки Toyota, модель RAV 4, 2016 року - 607 824, 00 грн.; автомобіля марки Renault, марка Logan, 2010 року випуску 177 282, 00 грн.

Юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Встановивши при розгляді заяви про забезпечення позову, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, суд першої інстанції правомірно застосовував вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачеві, у межах розміру сум позовних вимог ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оскаржувана ухвала була постановлена без належної оцінки наданих позивачем доказів та їх належного обґрунтування спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами під час розгляду заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову. У вирішенні даного питання суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. До того ж, обраний судом першої інстанції захід до забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот», оскільки застосований вид забезпечення позову як накладення арешту на рухоме майно (автомобілі) має тимчасовий характер та спрямований на запобігання відчуження майна і жодним чином не обмежує відповідача у можливості володіти та користуватися транспортними засобами.

Твердження відповідача про те, що судом безпідставно не застосовані положення ст.154 ЦПК України (зустрічне забезпечення) не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з такого.

Як передбачено положеннями статті 153 ЦПК України питання зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову.

За змістом норми статті 154 ЦПК України реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов'язком, за винятком випадків передбачених у частині 3 статті 154 ЦПК України. Питання зустрічного забезпечення вирішується судом при розгляді заяви про забезпечення позову та результати оцінки щодо прийняття чи відмови у прийнятті зустрічного забезпечення судом відображаються в ухвалі про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував положень статей 153, 154 ЦПК України, та забезпечуючи позов ОСОБА_5, вирішив питання зустрічного забезпечення. Відмовляючи у прийнятті зустрічного забезпечення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що станом на час розгляд судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України.

Неповідомлення відповідача про розгляд питання про забезпечення позову не призвело до порушення прав відповідача, оскільки відповідно до норми статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. Лише у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Бондаренка Дениса Геннадійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Камелот» відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: