17 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
05.06.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь штраф у розмірі 100,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у розмірі 8850,00 доларів США за курсом НБУ станом на дату здійснення відповідних платежів; стягнути з відповідачів вартість судового збору пропорційно розміру заявлених кожному з них позовних вимог.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що
09.11.2015 р. він надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути 06.06.2016 р. Надані грошові кошти відповідачем ОСОБА_3 до сьогодні не повернуто.
Пізніше, 25.03.2016 р. ОСОБА_3 взяв у позику наступну суму грошових коштів, розміром 2 ооо доларів США за умови повернення 25.11.2016 р.
06.09.2017 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено наступний договір позики, предметом якого були грошові кошти у розмірі 4 350 доларів США, строк повернення отриманих грошових коштів визначений 01.11.2017 р.
На сьогодні, надані грошові кошти загальною вартістю 8 850 доларів США відповідачем ОСОБА_3 не повернуті, а отже відповідно умови укладених між сторонами договорів позики не додержано, внаслідок чого порушено права позивача як позикодавця.
10.09.2018 р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_3 обов`язків позичальника за укладеними договорами позики, оформлених розписками.
Згідно укладеного договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався у разі порушення ОСОБА_3 обов`язку, щодо повернення отриманих від позивача грошових коштів, вжити всіх можливих заходів до виконання зазначеного обов`язку відповідачем-2, а у випадку невиконання відповідачем-2 такого обов`язку сплатити позивачу штраф в розмірі юо,оо гривень.
05.03.2019 р. позивачем було вручено ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості відповідача 2, проте ця вимога виконана не була.
Оскільки, відповідачем ОСОБА_3 було порушено умови укладених договорів позики, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.07.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.08.2019 р. заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2108 1288, 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_3 .
Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с.55).
Відповідачі у судові засідання, призначені на 29.07.2019 р., 27.08.2019 р., 10.09.2019 р. та у дане судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судових засіданнь повідомлені належним чином (а.с.20-21, 22, 43, 44, 45, 46, 47, 56, 60, 61), не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ухвали суду від 17.10.2019 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у їх відсутності та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
09.11.2015 р. ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 на умовах позики грошові кошти у сумі 2500 доларів США, які зобов`язався повернути до 06.06.2016 р., що підтверджується письмовою розпискою, яку відповідач надав позивачу (а.с.6).
25.03.2016 р. ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 на умовах позики грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які зобов`язався повернути до 25.11.2016 р., що підтверджується письмовою розпискою, яку відповідач надав позивачу (а.с.7).
06.09.2017 р. ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 на умовах позики грошові кошти у сумі 4350 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.11.2017 р., що підтверджується письмовою розпискою, яку відповідач надав позивачу (а.с.8).
10.09.2018 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклади Договір поруки, згідно умов якого Поручитель - ОСОБА_2 поручається перед Кредитором - ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_5 обов`язків Позичальника за Договором ,передбаченим ст..2 цього Договору.
Поручитель зобов`язаний у разі порушення Боржником - ОСОБА_3 будь-якого обов`язку за основним договором, вжити всіх можливих заходів до виконання зазначеного обов`язку Боржником, а у разі невиконання Боржником такого обов`язку сплатити Кредитору штраф у розмірі 100,00 грн. (а.с.9-10).
05.03.2019 р. ОСОБА_2 особисто отримав від позивача ОСОБА_1 вимогу про вжиття всіх можливих заходів до виконання зазначеного обов`язку Боржником протягом 10 календарних днів, а у разі невиконання Боржником такого обов`язку сплатити штраф у розмірі 100,00 грн. (а.с.11).
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору
З огляду на наведене розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.
За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
ОСОБА_3 не використав наданого законом права та не звернувся до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом ч. 1, 2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг у загальному розмірі 8850 доларів США.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Так, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8850,00 доларів США станом на день здійснення відповідних платежів, однак, суд, не виходячі за межі позовних вимог, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 вказану суму грошових коштів - 8850,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення становить 219 791, 90 грн.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Положенням ст..553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі (ч.1 ст.555 ЦК України).
Як встановлено судом, ОСОБА_2 отримав вимогу позивача, однак свої зобов`язання за договором поруки не виконав, суду не надано доказів на підтвердження вжиття заходів поручителя стосовно виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договорами позики, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення штрафу з ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_4 , орган видачі 6313, дата оформлення 20.08.2018, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області) штраф у розмірі 100 (сто) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_7 виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 05.02.2000 р.) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області) грошові кошти у розмірі 8850,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення становить 219 791 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто одна) гривня 90 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_4 , орган видачі 6313, дата оформлення 20.08.2018, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області) судові витрати у сумі 1 (одна) гривня 09 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_7 виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 05.02.2000 р.) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області) судові витрати у сумі 2385 (дві тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 41 копійка.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області.
Відповідач 1: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_4 , орган видачі 6313, дата оформлення 20.08.2018, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_7 виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 05.02.2000 р.
Повне судове рішення складено 24.10.2019 р.
Суддя Чередник В.Є.