Справа № 202/5674/18
пров. 2/202/497/2019
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі Розсоха І.О.,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справи за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, треті особи Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Головне управління МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення витрат, повязаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, указуючи, що остання проходила публічну службу у органах внутрішніх справ України з 2012 по 2018 рік. Відповідно до наказу ДДУВС від 16.02.2017 року № 35 о/с відповідача, як випускника магістратури, направлено у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади. Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 20.02.2017 року № 72 о/с відповідача призначено на посаду слідчого СВ Індустріального ВП ДВП. 07.05.2018 року відповідач звернулася до керівництва ГУ НП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 04.06.2018 року № 158 о/с відповідача було звільнено зі служби на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Позивач зазначив, що, звільнившись з Національної поліції за власним бажанням, тим самим відмовившись від подальшого проходження служби, порушила вимоги договору, а тому зобовязана відшкодувати витрати, повязані з її утриманням в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на навчання у розмірі 85541,29 грн.

12.03.2019 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування клопотання відповідача зазначила, що, оскільки вказаний спір виник з приводу її прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби, цей спір є публічно-правовим, а тому має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Зясувавши думку представника позивача, котрий заперечував проти закриття провадження у справі, посилаючись на те, що на час подання позову існувала інша судова практика, відповідача, котра підтримала подане клопотання, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Змістом частини першої статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових,та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1); публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи (п. 2).

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 цього Закону працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 цього Закону підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З наведених норм убачається, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнилася за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами договору від 07.02.2017 року № 2989 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС.

Враховуючи викладене, вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов'язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1п.1, 256 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного універстите внутрішніх справ до ОСОБА_1, треті особи Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Головне управління МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення витрат, повязаних з утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ закрити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Бєльченко Л.А.