Провадження № 2/344/4201/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без дозволу батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - також « Позивач ») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - також «Відповідач»), в якому просила надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітнього сина ОСОБА_4 для виїзду за кордон; надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд за кордон - до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн, на період з дати набрання рішення законної сили до 31.12.2024 року, тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, в супроводі матері ОСОБА_1 , або уповноважених нею осіб, без згоди батька ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідач ОСОБА_2 , батько неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надає в добровільному порядку згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, з метою оздоровлення, розширення кругозору дитини. Позивач має намір поїхати з дитиною за кордон у спортивних цілях, оскільки хлопець займається у спортивному гуртку та на даний час є провідним гравцем у футбольній команді. Відповідач уникає розмови з нею, а тому вона змушена звернутись із захистом прав дитини до суду

Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в я кій вона просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач - ОСОБА_2 , - в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти з судовою кореспонденцією, які напрявлялися на зареєстровану у встановленому порядку адресу місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі.

Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило.

Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК Україниухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 23 червня 2009 року (а.с.9).

Станом на даний час шлюб між сторонами розірвано, Позивач перебуває в новому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.8).

Згідно зі Свідоцтвом про народження (повторно) серія НОМЕР_2 від 11 липня 2018 року (а.с.10) неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Як зазначено в позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Крім того, зі змісту позовної заяви випливає, що малолітній ОСОБА_4 протягом тривалого часу займається у спортивному гуртку та на даний час є провідним гравцем у футбольній команді (а.с. 11). В силу даної обставини, Позивач разом з дитиною періодично виїжджають на футбольні змагання за межі України, що, в свою чергу, вимагає отримання згоди від батька на виїзд дитини за кордон.

В добровільному порядку Позивач позбавлена можливості отримати згоду на такий виїзд дитини за кордон від її батька, оскільки жодних відносин з ним ні вона, ані дитина, не підтримують.

За таких обставин, маючи намір виїхати з дитиною за межі України з метою розвитку спортивних здібностей дитини, та, враховуючи відсутність згоди на це батька дитини, Позивач звернулася до суду з даним позовом.

Так, в Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу).

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно допринципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі - «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім`ї.

Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здоровее зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації).

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитинамає право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть ідповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу дії ч. ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу впорядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина ід час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В силу вимог частин 1 та 2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як випливає зі змісту позовної заяви, Відповідач ОСОБА_2 не надає згоди на виїзд дитини за кордон, у зв`язку з чим, Позивач, яка, як випливає зі змісту її позову, бажає розвивати спортивні здібності дитини, змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищезазначене та конкретні обставини спірних правовідносин, відсутність добровільної згоди Відповідача на виїзд неповнолітньої дитини за кордон розцінюється судом як обставина, яка не відповідає інтересам дитини. Тому Суд не вбачає підстав для відмови в наданні Позивачу дозволу на виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з одним із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення (справа № 14-244цс18 від 04 липня 2018 року).

Однак, Позивач у позовній заяві просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітнього сина за межі України без згоди батька до кінця 2024 року, тривалістю не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, що в свою чергу суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, та може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Тому такий дозвіл слід надати в період з моменту набрання даним рішенням законної сили і до 01 січня 2021 року включно.

При цьому вимога про надання дозволу на виїзд дитини за кордон до країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, та інших країн, є нечіткою та суперечить процедурі надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, яка передбачає визначення конкретної країни прямування.

А тому дозвіл слід надати на виїзд за кордон до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки, в межах заявлених позовних вимог.

Суд вважає вимогу Позивача про надання дозволу на оформлення проїзних документів без згоди батька, такою, що позбавлена правових підстав для задоволення, оскільки вищенаведені підзаконні нормативно-правові акти не встановлюють обов`язкову наявність судового рішення про надання такої згоди, для реалізації права на виготовлення документів на виїзд за кордон дитини без дозволу одного із батьків.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без дозволу батька, -задовольнити частково.

2. Надати дозвіл неповнолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за кордон - до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки, на період з часу набрання даним рішенням законної сили по 01 січня 2021 року включно, тривалістю не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, у супроводі матері ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , або уповноважених нею осіб, без згоди батька дитини ОСОБА_2 .

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.