Справа № 466/3667/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Донченко Ю.В.

з участю секретаря Окілко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Третьої Львівської держаної нотаріальної контори про визнання частки у спадковому майні та визнання недійсним свідоцтва,-

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з подальшими уточненнями, просить визнати розмір спадщини, як ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на ? зазначеної квартири видане третьою Львівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 04.05.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 19 липня 2015 року, помер ОСОБА_3, який на час смерті був власником 1/2 частини АДРЕСА_2, про що свідчить довідка ОКИ "БТІ та ЕО"'Львівської обласної ради від 23.12.2015 року.

Зазначена спірна квартира була придбана ОСОБА_3 25.01.2006 р. за договором купівлі-продажу № 36 за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 після продажу ОСОБА_3 АДРЕСА_3 одноосібним власником якої він був на підставі приватизації такої 20.10.1993 р. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Львівською міською адміністрацією. 1/2 частина квартира по вул. Підзамче в м. Львові 01.11.2008 р. - ним була відчужена за договором дарування дружині ОСОБА_2, про що свідчить довідка ОКП "БТІ та ЕО" зазначена вище.

ОСОБА_4 1929 р. н. доводиться матір'ю спадкодавця і яка, як непрацездатного віку відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України набула право на обов'язкову частку у спадщині та заявою від 15.01.2016 року на адресу нотаріальної контори відмовилась від належної їй частки у спадщині на користь онука ОСОБА_5 - спадкоємця за заповітом, складеним 19.08.2008 року та посвідчений Третьою Львівською державною нотаріальною конторою.

19.08.2008 року ОСОБА_3 склав заповіт у якому заповів все належне йому на день смерті майно ОСОБА_1

15 січня 2016 року позивач ОСОБА_5 у заяві щодо визначення розміру спадщини у спадковому майні на адресу нотаріальної контори належно обґрунтував, що спадковим майном за заповітом є 1/2 частини квартири АДРЕСА_4, проте нотаріальна контора 04 лютого 2016 року прийняла рішення, яким спадковим майном нею визнано тільки 1/4 спадкової квартири.

Враховуючи вищенаведене, та те що в подальшому спадкодавець ? частину квартири АДРЕСА_1 відчужив за договором дарування 01.11.2008 р. його дружині ОСОБА_2, що цей правочин сторонами договору не оспорений та що визначене нотаріальною конторою спадкове майно - частку у квартирі по вул. Підзамче в м. Львові суперечить точному змісту ч. 3 ст. 368 ЦК України, тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6, позовні вимоги та уточнення до них підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі, подали письмові заперечення проти позовних вимог та просили у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю .

Уповноважений представник відповідача - Третьої Львівської державної нотаріальної контори не з'явився, однак представив суду лист, в якому зазначив, що просить суд слухати справу у відсутності представника Третьої львівської державної нотаріальної контори. Заперечення на позовну заяву не подали.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був чоловіком відповідача ОСОБА_2 та дядьком позивача ОСОБА_1

Згідно даних свідоцтва про смерть серія І-СГ № 405828 від 24.07.2015 ОСОБА_3 помер 19.07.2015 р. у віці 58 років, копія свідоцтва міститься в матеріалах копії спадкової справи, долученої до матеріалів справи.

За життя померлому ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_4, яка була придбана ним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.01.2006 року, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи.

Як вбачається із свідоцтва про одруження 1-СГ № 181661 від 16.10.2004 року, наявне в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_3 16.10.2004 р. уклав шлюб з ОСОБА_2, таким чином судом встановлено, що спірна квартира була придбана померлим ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2

На підставі договору дарування від 01.11.2008 р. ОСОБА_3 подарував своїй дружині ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_4. Копія договору дарування міститься в матеріалах спадкової справи долученої до матеріалів справи.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Посилання позивача, на те, що спірна квартира була придбана померлим ОСОБА_3 за рахунок продажу іншої квартири, свого підтвердження не знайшли. Оскільки в матеріалах справи наявне лише свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5, з якого вбачається, що зазначена квартира належала йому одноособово. Однак жодних доказів, коли зазначена квартира була продана та відповідно чи були використані зазначені кошти на придбання іншого житла суду не представлено.

Тому враховуючи наведене слід прийти до висновку, що ? квартири АДРЕСА_4 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як вже було встановлено судом ОСОБА_3 помер 19.07.2015 року, за життя на випадок своєї смерті останній розпорядився своїм майном та склав заповіт.

З матеріалів спадкової справи № 718/2015 вбачається, що 19 серпня 2008 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 було посвідчено заповіт, зареєстрованого в реєстрі за №4-2161, відповідно до якого ОСОБА_3 розпорядився на випадок своєї смерті та все своє майно заповів відповідачу по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно дост. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зіст.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),доіншихосіб (спадкоємців).

Відповідно дост. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст. 1233, 1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

По смерті ОСОБА_3 спадкоємцями до обов"язкової частки були дружина померлого, відповідач по справі ОСОБА_2 та мати померлого ОСОБА_4.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 718/2015 ОСОБА_4 пропустила термін для подання заяви про прийняття спадщини, внаслідок чого її частка була врахована у спадкове майно спадкоємця за заповітом.

Дружина померлого ОСОБА_2 із відповідною заявою про прийняття обов"язкової частки у спадщини до нотаріуса звернулась у встановленому порядку 19.11.2015 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_3 - 19.07.2015 р., залишилось спадкове майно 1/2 квартири АДРЕСА_4, яке є спільною сумісною власністю подружжя з ОСОБА_2, якій належить 1/2 від 1/2 частки зазначеного майна, крім того їй належить право на обов"язкову частку, яка становить 1/2 від 1/4 частини майна.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини і оцінивши досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, є безпідставними, не ґрунтуються на законі, а відтак в задоволенні таких слід відмовити.

На підставі ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 372, 126-1218, 1233, 135-1236, 1241, керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 258-261, 268, 271, 288, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визначення частки у спадковому майні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя ОСОБА_9