Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3246/18 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Талько О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 285/3246/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Мозговим В.Б. в м. Новоград-Волинський

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 26 серпня 2015 року в м. Новограді-Волинському відбулась ДТП за участю його автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.05.2018 р. №285/1261/16-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. Посилаючись на те, що вироком суду відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП, а ПАТ «СГ «ТАС» відмовила у виплаті страхового відшкодування, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь відшкодування збитків (майнової шкоди) в розмірі 91 045 (девяносто одну тисячу сорок пять) грн. 88 коп. та судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що вчасно звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування не мав можливості, оскільки справа про притягнення відповідача до відповідальності слухалася тривалий час, і лише після набрання вироком суду законної сили, було встановлено, хто саме винний у вчиненні ДТП і відповідно, яка саме страхова компанія повинна відшкодовувати збитки. Вважає, що суд помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку складений з порушенням вимог ч.7 ст. 102 ЦПК України, оскільки він не є експертизою, а проведення оцінки майна є обовязковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та не встановлено вини по відношенню до ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Надіслав заяву про розгляд справу за його відсутності. Представник 3-ї особи в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин. Про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2015 року в м. Новограді-Волинському Житомирської області відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, власником якого є позивач ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_4, власником якого є відповідач ОСОБА_3, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №285/1261/16-к від 18.05.2018 р. відповідача ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і обрано йому покарання. Зазначеним вироком суду, встановлено наявність вини ОСОБА_3 в тому, що внаслідок порушення ним правил дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, було спричинено смерть потерпілому ОСОБА_5 Крім того, також встановлено, що в межах цієї події автомобіль відповідача здійснив зіткнення з автомобілем позивача.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СГ «ТАС», згідно полісу цивільно-правової відповідальності №АІ/8476864, якій був чинний на день ДТП.

Позивач ОСОБА_2 29.05.2015 р. звернувся до третьої особи АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП, про що останнім було зведено справу №06734/07/2015/53 від 09.10.2015 р.

Проте листом за вих. №5382 від 20.09.2016 р. АТ «СГ «ТАС» повідомило позивачу про відмову у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а його вина у несвоєчасному поданні заяви позивачем про виплату страхового відшкодування відсутня. Позивач же відмову страховика у виплаті йому страхового відшкодування не оскаржив, а також не довів в судовому засіданні належними доказами розмір заподіяного збитку.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного зясування всіх обставин справи.

Так, згідно зі ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування, страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно п.22.1 ст. 22 Закону України № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку, страховик, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.35.1. Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п.36.1 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно п.п. 37.1.4 п.37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, відповідно до розяснень, що викладені в п.19 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що про страховий випадок позивач повідомив страхову компанію 29 вересня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 повідомив свого страховика про дорожньо-транспортну пригоду 03.09.2015 р.

Неподання повного пакету документів було обумовлено тривалим розглядом кримінальної справи про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, за результатами якої встановлено наявність вини ОСОБА_3

06 грудня 2017 року позивач подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п.22.1 ст.22, ст. 29 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП транспортному засобу третьої особи та повязана з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 801/12-17 від 20.12.2017 р. матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_3, внаслідок його пошкодження складає 91045,88 грн.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу ОСОБА_3, страховиком відповідача зі страховим лімітом у 50000,00 грн. за шкоду заподіяну майну, на момент вчинення ДТП було ПАТ «Страхова група «ТАС».

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до положень статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, суд першої інстанції не забезпечив право позивача на відшкодування шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди на підставах, передбачених законом, зокрема, статтею 1192 ЦК України.

Так само, суд безпідставно не визнав доказом наданий позивачем ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку № 801/12-17 складений субєктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт».

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обовязковим у випадках, встановлених законом.

Якщо відповідач не погоджується з визначеним розміром матеріального збитку фахівцем у галузі оцінки майна, або результати ОСОБА_4 викликають сумнів у його обєктивності він має право звернутися з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи до суду, де за ухвалою суду виконавця експертизи має бути попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Проте, таким правом відповідач під час розгляду справи не скористався.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даному випадку покладати весь обовязок по відшкодуванню шкоди лише на відповідача ОСОБА_3 не має підстав, оскільки останній виконав свій обовязок страхувальника, сплатив внески та у встановленому законом порядку своєчасно повідомив страховика про ДТП, також судом не встановлено вини відповідача у несвоєчасному поданні потерпілим ОСОБА_2 документів до страховика. Таким чином, суд дійшов висновку, що покладання у даному випадку обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а тому вимоги позивача про відшкодування всієї суми заподіяної шкоди лише з відповідача є безпідставним.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що вина відповідача ОСОБА_3 у завданні майнової шкоди позивачу встановлена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.05.2018 р. № 285/1261/16-к, який відповідно до вимог ЦПК України, має преюдиційне значення, враховуючи ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в сумі 41045,88 грн. (91045,88 грн. - 50000,00 грн.).

Посилання відповідача на відмову у задоволенні позову через пропуск позивачем позовної давності є безпідставними виходячи з наступного.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідачем у відзиві на позову заяву заявлено про застосування строків позовної давності, який у даному випадку повинен обчислюватися з моменту заподіяння шкоди, тобто з моменту ДТП, яке сталося 26 серпня 2015 року.

З позовом до суду позивач ОСОБА_2 звернувся 29.08.2018 року (штамп на конверті «Укрпошти» а.с.31).

У поданій відповіді на відзив від 22.10.2018 р. позивач просив визнати поважними причини пропуску позовної давності (а.с.60-63)

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦПК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди попущено позивачем з поважних причин через проведення слідства за обставинами ДТП протягом 3-х років, винесення вироку судом та визнання винним за наслідками ДТП відповідача лише 18 травня 2018 року, перебування пошкодженого автомобіля на майданчику для зберігання автомобілів як речового доказу та його повернення позивачу за ухвалою суду лише 15.11.2017 року, та отримання ОСОБА_2 тільки 25.08.2018 року відповіді від страхової компанія про прийняте рішення щодо страхового відшкодування.

Таким чином порушене право позивача підлягає захисту.

Відповідно до п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням наведених норм закону, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав.

Із врахуванням положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог відшкодуванню також підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 410,44 грн. та на користь держави у розмірі 615,66 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий : ІНФОРМАЦІЯ_2, 11708) на користь ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_5, проживаючий : ІНФОРМАЦІЯ_4, 65113) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригодив розмірі 41045,88 грн. та судовий збір в розмірі 410 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_3на користь держави судовий збір в розмірі 615 грн. 66 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий Судді