ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1148/19

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1396/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересовані особи - Корюківська міська рада Корюківського району Чернігівської області, Олександрівська сільська рада Корюківського району Чернігівської області, Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Гайдук Світлана Володимирівна,

Дата складання повного тексту: 05 вересня 2019 року, м. Корюківка,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив встановити факт його проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Олександрівка Корюківського р-ну Чернігівської обл., однією сім`єю з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті ОСОБА_2 )

Заява мотивована тим, що з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю на території Корюківської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 , були пов`язані між собою спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, вели спільний сімейний бюджет, підтримували житловий будинок з надвірними будівлями в задовільному стані, на присадибній ділянці вказаного будинку вирощували овочі та фрукти. Під час хвороби ОСОБА_2 потребував постійного стороннього догляду, заявник створював всі необхідні йому побутові умови, доглядав за ним: матеріально забезпечував та морально підтримував. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, всіма питання по похованню якого займався ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на земельну частку (пай) та інше майно. За життя ОСОБА_2 , заповіт не склав, спадкоємців за законом та осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Заявник вважає, що прийняв спадок після смерті ОСОБА_2 , бо постійно мешкав разом із спадкодавцем. Оскільки виникла необхідність в оформленні спадщини, вказаної земельної частки (паю), а нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням ним відомостей про родинні зв`язки та факту проживання однією сім`єю спадкоємця і спадкодавця та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання, заявник звернувся до суду з зазначеною заявою.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що утворення сім`ї можливе лише за умови шлюбу, тобто союзу чоловіка та жінка, кровного споріднення або усиновлення, а отже проживання за однією адресою двох чоловіків та ведення ними спільного господарства не утворює сім`ї у розумінні СК України. Суд відхилив посилання заявника на рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, а саме на п.6, яким розтлумачено поняття членів сім`ї, оскільки дане поняття заявником викладено у довільній формі і яке не відповідає офіційному змісту та суті в цілому.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що судом було порушено норми 272 ЦПК України, оскільки 05 вересня 2019 року о 14 год. 45 хв. представник заявника перебував у приміщенні Корюківського районного суду для участі в розгляді даної справи при цьому забезпечивши явку свідків, які були заявлені при поданні даної заяви про встановлення факту. О 15 год 10 хв. до них вийшла секретар, яка повідомила, що справа розглянута одноособово без участі сторін та вручила рішення суду по справі. Як стало відомо пізніше, справа була призначена до судового розгляду без повідомлення сторін. Ухвалу суду від 31 липня 2019 року заявнику направлено не було та доказів про це цивільна справа не містить. Представника, який не писав заяву про розгляд справи без його участі, суд про розгляд справи не повідомив, а клопотання про заслуховування показів свідків, яким відомі обставини справи, суд взагалі проігнорував. Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що дана категорія справне могла бути розглянута в спрощеному позовному провадженні.

На думку ОСОБА_1 законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Та зауважує, що судом не було досліджено надані ним докази на підтвердження обставин справи.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зауважує, що отримавши від приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В. відмову, він вимушений був звернутись до суду для встановлення юридичного факту, без якого унеможливлюється отримання документів на спадщину, однак Корюківський районний суд, відмовляючи в задоволенні заяви, позбавив його належної спадщини.

ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та практику Європейського суду з прав людини, адже кожен громадянин має право не на будь-який, а на справедливий судовий розгляд, і не будь-яким, а безстороннім судом. Враховуючи відсутність будь-якого аналізу з боку суду першої інстанції змісту заяви, наданих доказів, вважає, що оскаржуване рішення порушує його право на справедливий судовий розгляд.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років. Місце смерті: Чернігівська обл., Корюківський р-н, с.Олександрівка (а.с.7).

Згідно довідки Корюківської міської ради від 15 липня 2019 року №412 ОСОБА_2 не був зареєстрований, але з 2000 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживав в сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . та вели спільне господарство (а.с.11).

Також довідкою Корюківської міської ради від 15 липня 2019 року №414 підтверджується, що ОСОБА_2 не був зареєстрований, але до дня смерті проживав по АДРЕСА_1 та мав наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - падчерка (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чоловік падчерки (а.с.13).

ОСОБА_2 мав сертифікат на право на земельну ділянку (пай), виданий на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 31 травня 1996 року №195 розміром 6,6 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8).

З довідки Корюківської міської ради від 15 липня 2019 року №413 вбачається, що ОСОБА_1 фактично вступив у володіння та користування майном, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - вітчиму дружини ОСОБА_1 (а.с.12).

За довідкою від 15 липня 2019 року №415 ОСОБА_1 провів поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - вітчима дружини. ОСОБА_2 похований на кладовищі в с.Сахутівка, Корюківського р-ну, Чернігівська обл. (а.с.14).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради Корюківського р-ну від 15 липня 2019 року №370 ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2 в період з 22 липня 1981 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , але на території сільської ради з 2000 року і по день смерті не проживав. Інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою не значиться (а.с.15).

З довідки Олександрівської сільської ради Корюківського р-ну від 15 липня 2019 року №371 вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є чоловік його падчерки - ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12 червня 1960 року уклали шлюб (а.с.17). ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

За змістом ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Тобто, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо, необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 даної статті).

В даній справі від встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто такий факт породжує юридичні наслідки та чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно п.23 даної Постанови, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 був вітчимом дружини заявника - ОСОБА_3 та на день смерті проживав в їх родині. Дані факти ніким оспорені чи спростовані не були.

Згідно ч. ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно довідок Корюківської міської ради та Олександрівської сільської ради ОСОБА_2 дійсно проживав у родині ОСОБА_1 з 2000 року до дня його смерті, хоча й був зареєстрований в с.Олександрівка, вони вели спільне господарство. Факт постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_1 ніким не оспорюється, інших спадкоємців не має.

Враховуючи наведене, оскільки заявник позбавлений можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які б підтверджували факт постійного проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, разом з тим зібраними під час розгляду справи доказами такий факт судом встановлено, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Помилковим є висновок суду першої інстанції, що утворення сім`ї можливе лише за умови шлюбу, тобто союзу чоловіка та жінка, кровного споріднення або усиновлення, а отже проживання за однією адресою двох чоловіків та ведення ними спільного господарства не утворює сім`ї у розумінні СК України, оскільки нормами абз.1 ч.2. ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За таких обставин, колегія суддів повністю приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає їх такими, що підтверджуються матеріалами справи, та приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Петрова-Слобода Корюківського району Чернігівської області та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, однією сім`єю з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті ОСОБА_2 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови (крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України).

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: