Справа № 699/74/19
Номер провадження № 2/699/247/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.01.2013 року у загальній сумі 83 016,23 грн., а також судові витрати у розмірі 1 921 грн.

В обґрунтовування позовних вимог вказано, що 19.01.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, як наслідок, станом на 30.09.2018 року виникла заборгованість про стягнення якої й подано позов.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач 14.03.2019 року надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог в частині заборгованості за кредитом, вказавши, що вважає заборгованість за процентами завеликою та несправедливою.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року, яка видана Національним банком України, ПАТ КБ «ПриватБанк», що внесений до державного реєстру банків 19.03.1992 року за № 92, має право надання банківських послуг. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 119 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Згідно із анкетою-заявою від 19.01.2013 року ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Договір). Вказане підтверджує той факт, що ОСОБА_1 повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Згідно наданих представником позивача розрахунку у зв'язку з порушеннями відповідачем умов зазначеного Договору станом на 30.09.2018 року виникла заборгованість у сумі 83 016,23 грн., з яких: 2 099,00 грн. - заборгованість за кредитом, 72 087,89 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 929,34 грн.- штраф (процентна складова).

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти у межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов'язання своєчасно не виконала - не повернула банку грошові кошти використані у якості кредиту та відсотки за користування ними.

Востаннє ОСОБА_1 використовувала кредитні кошти у лютому 2013 року шляхом зняття готівки через банкомат, а востаннє наявну заборгованість частково погашено 18.02.2015 року.

Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється банком на підставі наданих ним клієнтом документів, та клієнт надає згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну (збільшення, зменшення, анулювання) за рішенням банку.

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку.

Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.12.5, 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500,00 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом), та у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цими умовами банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань вцілому або у певній частці.

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Водночас сторонами не надано суду документів, які б підтверджували припинення дії Договору та що відповідач звертався до позивача з цього питання.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до норм ст. 257 ЦК України стягнення боргу обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів складає 50 років.

Тобто, сторонами визначено строк позовної давності для вимог за цими договірними зобов'язаннями, який складає 50 років, і на день звернення позивача до суду не сплив.

Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% річних від суми операцій за рахунок кредиту. Строк повернення використаних кредитних коштів становить 30 днів з дня їх використання, а строк повернення процентів - щомісячно за попередній місяць до 25 числа.

Крім цього, за змістом п.п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку непогашення суми кредиту або його частини понад 210 днів весь кредит вважається простроченим і клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує.

Судом встановлено та підтверджено наданими випискою з карткового рахунку та розрахунком заборгованості, що востаннє ОСОБА_1 використала кредитні кошти 02.02.2013 року шляхом зняття коштів з банкомату за адресою: вул. Кільцева, м. Київ, у сумі 20 грн. (фактично списано 25 грн. з урахуванням комісії).

Таким чином, ОСОБА_1 була зобов'язана погасити боргові зобов'язання за кредитними коштами, використаними 02.02.2013 року, до 03.03.2013 року, а за процентами за попередній місяць - до 25.03.2013 року, однак вказаного не зробила, як наслідок, з 01.10.2013 року виникла прострочена заборгованість за кредитом, після виникнення якої він не мав обов'язку сплачувати відсотки за користування ним, а лише пеню у розмірах, зазначених в тарифах діючих на дату нарахування.

Виходячи із засад законності та справедливості, враховуючи положення Цивільного кодексу України та умов кредитного договору (Порядок нарахування і сплати відсотків та комісії. Порядок погашення боргових зобов'язань за Кредитом), тобто визначення сторонами у цьому ж договорі змінюваної процентної ставки, настання якої передбачено певними обставинами (ст. 212 ЦК України), а також наявність обов'язку Банку щодо дотримання порядку нарахування і сплати відсотків, а також враховуючи відсутність обов'язку клієнта щодо сплати відсотків за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 210 днів, суд вважає необхідним задовольнити повністю позовну вимогу в частині стягнення суми кредиту у розмірі 2 099,00 грн., а вимогу щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - частково задовольнити, обмежившись стягненням нарахованих процентів за період користування до 30.09.2013 року включно, у загальній сумі 429,02 грн., з урахуванням наданого позивачем розрахунку.

Вказане також узгоджується з висновками, що містяться у абз. 3 п.п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 400,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, фіксованої та процентної складової, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку, а саме: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Водночас, ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, матиме наслідком порушення положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, який, у розумінні ст. 265 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 76, 95 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються також на підставі письмових доказів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.01.2013 року не містить посилань на окремий розрахунок нарахованих сум пені та комісії, а лише наявні об'єднані графи під назвами «Суми комісії та пені» та «Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)».

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-174цс16, вказано, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, однак при цьому встановлюючи у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Виходячи саме з цих положень чинного законодавства, суд не вбачає підстав щодо стягнення визначеного у розрахунку спільно нарахованого розміру пені та комісії, які за своєю правовою природою є різними видами плати за користування кредитними коштами, зокрема: пеня - вид неустойки у разі порушення боржником зобов'язання, а комісія - супутня послуга за обслуговування кредиту.

Враховуючи, що обов'язок доведення обставин, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог, покладено на позивача, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії у загальній сумі 4 400,00 грн. недоведеними, та, як наслідок, відмовляє у їх стягненні з відповідача.

З урахуванням вказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку - штраф, відповідно до положень ст. 549 ЦК України, п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: фіксовану частину штрафу у розмірі 500 грн. та процентну частину штрафу у розмірі 126,40 грн. (5 % від суми заборгованості за кредитом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, які визнані судом доведеними) - ((2 099,00+429,02)/100*5).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд стягує з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у повному обсязі, що становить 1 921 грн., оскільки вказаний розмір судового збору є мінімальним для звернення юридичної особи до суду з позовною вимогою майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 354-355,пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий 26.06.2009 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № 3111, МФО 305299) заборгованість в сумі 3 154 (три тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 42 коп., з яких: 2 099,00 грн. - заборгованість за кредитом, 429,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 126,40 грн. - штраф (процентна складова).

У задоволенні інших позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий 26.06.2009 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № 3111, МФО 305299) сплачений судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Суддя Линдюк В.С.