Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 158/812/15-ц

провадження № 61-24653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Ківерцівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_3 та прокуратури Волинської області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у складі судді Рудської С. М. та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області) про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2012 року в приміщенні Ківерцівського районного відділу міліції його було незаконно затримано майором Носко Ю. І. та за вказівкою начальника міліції в примусовому порядку доставлено у Волинську обласну психіатричну лікарню № 2 смт. Олика, де він перебував протягом 24 діб. Жодного суспільно-небезпечного діяння не вчиняв та є психічно здоровою людиною, тому дії начальника міліції щодо незаконного затримання, позбавлення волі та примусового супроводу у психіатричну лікарню без відповідного рішення суду є протиправними. Вказаними незаконними діями йому спричинено моральні страждання, у зв'язку з чим відповідно до статті 1172 ЦК України просив суд стягнути з відповідача у рахунок компенсації моральної шкоди 100 000 грн та 3 000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Справа судами переглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_3 10 000 грн компенсації моральної шкоди та понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. Вирішено питання судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, та наявності підстав, передбачених статтею 1174 ЦК України, для її стягнення. Розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн, заявлений позивачем, є завищеним та не доведеним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в частині вирішення питання щодо судових витрат змінено.

Стягнуто з Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. Вирішено питання судового збору. В решті рішення залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2017 року ОСОБА_3 та прокуратура Волинської області подали касаційні скарги на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року.

Прокуратура Волинської області просила скасувати оскаржені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факту його незаконного затримання службовими особами Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області та доставлення до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 в супроводі працівників міліції.

ОСОБА_3 просив змінити рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині суми компенсації моральної шкоди та стягнути на його користь 100 000 грн.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що розмір компенсації моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є заниженим та не є достатньою компенсацією за заподіяні страждання внаслідок поміщення до психіатричної лікарні.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 158/812/15-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а касаційна скарга прокуратури Волинської області підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 07 та 08 травня 2012 року сім'я ОСОБА_3, а саме: мати - ОСОБА_6, син - ОСОБА_7, донька - ОСОБА_8, а також колишня дружина - ОСОБА_9, звернулися до районного психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_10 та начальника Ківерцівського РВУ МВС України у Волинській області Басалика О. І. із заявами про направлення на примусове лікування позивача ОСОБА_3, посилаючись на тривалу неадекватну поведінку останнього, створення конфліктів у сім'ї та погрози фізичною розправою.

08 травня 2012 року позивач ОСОБА_3 з'явився до Ківерцівського районного відділу міліції за викликом старшого дільничного інспектора Матвіюка А. В. звідки був доставлений до психіатричного закладу Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика. Цього ж дня позивача оглянула лікарська комісія Волинської обласної лікарні № 2, яка надала висновок, про наявність у ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання. Рішенням лікарської комісії позивача госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 червня 2012 року відмовлено в задоволенні заяви головного лікаря Волинської обласної лікарні № 2 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку, а також встановлено порушення медичними працівниками вимог Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішенням Ківецівського районного суду Волинської області від 02 липня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до Волинської обласної психіатричної лікарні №2 про відшкодування шкоди, завданої незаконним поміщенням в психіатричний заклад, встановлено факт неправомірного поміщення та утримання ОСОБА_3 у психіатричному закладі без законних на те підстав, стягнуто на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної школи 30000 грн.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_3 звернувся з позовом до Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області, посилаючись на статтю 1172 ЦК України.

Зазначав, що моральна шкода заподіяна йому начальником Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області Басаликом О. І. та майором Носко Ю. І. при виконанні ними своїх службових обов'язків.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 10 000 грн компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що неправомірними діями працівників Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області порушені законні права позивача, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоду.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз положень статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов'язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їх працівником або іншою особою.

Це один з випадків, коли суб'єктом відшкодування виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов'язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов'язків.

Безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов'язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Причинно-наслідковий зв'язок у цьому виді зобов'язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов'язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 638/11853/15-ц.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 міститься правовий висновок про те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). При цьому у зазначеній справі підставою для відшкодування шкоди була встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність начальника слідчого відділу в частині невиконання своїх службових обов'язків.

У справі, яка переглядається, суди, вирішуючи спір, не врахували зазначених вище норм матеріального права, дійшовши висновку про те, що неправомірними діями Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області позивачу завдано моральної шкоди, припустились взаємовиключних висновків про одночасне застосування до спірних правовідносин положень статей 1172 та 1174 ЦК України, та залишили поза увагою, що зазначені норми матеріального права регулюють різні підстави, умови, порядок відшкодування шкоди та коло суб'єктів, на яких покладається такий обов'язок.

Крім того, суди, застосовуючи норми статті 1174 ЦК України, не врахували, що неправомірність дій працівників міліції не встановлена і не визнана такою в установленому законом порядку. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову про компенсацію моральної шкоди.

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

З урахуванням пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 та наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги прокуратури Волинської області, скасування рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу прокуратури Волинської області задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Ківерцівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним поміщенням в психіатричний заклад, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило