Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21002/15-ц

провадження № 61-14304 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»;

представник позивача - Шишковський МиколаБорисович;

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

представник відповідачів - ОСОБА_7;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» та товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Груп» на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В., Українець Л. Д., від 21 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 05 листопада 1997 року між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

У пунктах 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 46 705 грн, що на момент здійснення операції становило 24 909 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, які покупці зобов'язуються виплатити продавцю протягом чотирнадцяти років з моменту укладання цього договору, тобто до 05 листопада 2011 року.

Посилаючись на те, що відповідачі сплатили кошти за договором не у повному обсязі, оскільки вартість квартири мала бути визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим Національним банком України на день платежу, а не на день здійснення операції, позивач просив стягнути з відповідачів 324 978 грн 34 коп. заборгованості за укладеним договором купівлі-продажу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, який було уточнено, до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії.

Посилаючись на ті ж самі фактичні обставини, ОСОБА_6 зустрічний позов обґрунтовувала тим, що з жовтня 1997 року по лютий 2006 року вона разом з ОСОБА_5 сплатили повну вартість квартири згідно з умовами договору купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року, а також державне мито у розмірі 2 335 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку вартості квартири, що підтверджує повну сплату ними вартості квартири. При цьому преюдиційним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2008 року було встановлено, що у них не виникло зобов'язань зі сплати грошових коштів понад вже сплачену суму. Проте, незважаючи на це, ПрАТ «ФФ «Дарниця» не повідомило, як того вимагає пункт 5 договору купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року, нотаріальну контуру про повне виконання ними зобов'язань з оплати вартості квартири і, як наслідок, заборона на відчуження квартири у реєстрі заборон відчуження нерухомого та рухомого майна не скасована до цього часу. На їх неодноразові звернення щодо видачі письмової довідки про повне виконання зобов'язань з оплати вартості квартири та повідомлення нотаріуса про скасування заборони на відчуження цієї квартири ПрАТ «ФФ «Дарниця» не реагувало.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_6 просила суд зобов'язати ПрАТ «ФФ «Дарниця» видати довідку про повне виконання зобов'язань по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року для пред'явлення до Сьомої Київської державної нотаріальної контори і зняття заборони на відчуження вищевказаної квартири.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» та зустрічний позов ОСОБА_6 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Леонтюк Л. К. від 24 лютого 2016 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 листопада 1997 року у розмірі 148 213 грн 85 коп., з яких: 143 896 грн 94 коп. - сума основного боргу; 4 316 грн 91 коп. - три процента річних. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 листопада 1997 року у розмірі 148 213 грн 85 коп., з яких: 143 896 грн 94 коп. - сума основного боргу; 4 316 грн 91 коп. - три процента річних. У решті позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПрАТ «ФФ «Дарниця», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали сплати вартість квартири, виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору і не в національній валюті, а тому вони мають доплатити ПрАТ «ФФ «Дарниця»залишок заборгованості у розмірі 10 569 доларів США, що еквівалентно 287 793 грн 87 коп., а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 8 633 грн 82 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання не виконано, а тому підстав зобов'язувати ПрАТ «ФФ «Дарниця» до вчинення певних дій, а саме видачі довідки про повне виконання зобов'язань по оплаті вартості квартири відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» та зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 1997 року діяли положення ЦК Української РСР, які не передбачали можливості визначення грошового зобов'язання у еквіваленті до іноземної валюти. Відповідно до пункту 4 зазначеного договору продаж квартири здійснено за 46 705 грн, що на момент здійснення операції становило 24 909 умовних одиниць за курсом Національного банку Українина день укладення договору. Відповідачами у строк, передбачений договором, внесена на рахунок позивача сума у розмірі 46 705 грн, а також державне мито у розмірі 2 335 грн. Оскільки в договорі купівлі-продажу квартири сторонами не було погоджено, що у разі зміни курсу валют, покупці зобов'язані будуть вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитись з урахуванням зміненого, (зокрема збільшеного) курсу валют, апеляційний суд дійшов висновку про те, що еквівалент вартості квартири має визначатися на день укладення договору, а не на дату платежу. При цьому договором не було передбачено, яка саме іноземна валюта, щодо якої Національний банк України встановлює курс, обирається сторонами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову й відмовляючи у задоволенні зустрічного позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що обраний у позові спосіб судового захисту не відповідає вимогам ЦК України, а тому ОСОБА_9 може вирішити спір в інший спосіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги ТОВ «ФК «Інвест Груп»

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Груп» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Груп»), посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги ПрАТ «ФФ «Дарниця»

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ФФ «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Отже, судові рішення в частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні зустрічного позову про зобов'язання вчинити певні дії не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

21 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційне провадження у вищевказаній справі на підставі пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13 лютого 2019 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Інвест Груп» мотивована тим, що 30 вересня 2016 року між ПрАТ «ФФ «Дарниця» та ТОВ «ФК «Інвест Груп» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за спірним договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 листопада 1997 року. Отже, ТОВ «ФК «Інвест Груп» є новим кредитором відповідачів та правонаступником прав та обов'язків ПрАТ «ФФ «Дарниця», а тому оскаржуване рішення апеляційного суду впливає на його права та обов'язки. Посилання апеляційного суду про те, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 1997 року діяли положення ЦК Української РСР, які не передбачали можливості визначення грошового зобов'язання у еквіваленті до іноземної валюти, є помилковим, оскільки зобов'язання по оплаті вартості квартири виникли у 2012 році й до цього часу не виконані, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України 2004 року. Зокрема, положення частини другої статті 533 ЦК України, згідно якої належним виконанням зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу квартири слід вважати сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день платежу.

Касаційна скарга ПрАТ «ФФ «Дарниця» мотивована тим, що висновок апеляційного суду не відповідає положенню частини другої статті 533 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, апеляційний суд у порушення частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не взяв до уваги обставини, встановлені у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12), яким також встановлено, що належним виконанням зобов'язання за договором слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. При цьому апеляційний суд всупереч положенням цивільного процесуального законодавства відступив від правової позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 6-29 цс 12 від 30 травня 2012 року) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційні скарги

У грудні 2016 року представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - подав відзив на касаційні скарги ТОВ «ФК «Інвест Груп», ПрАТ «ФФ «Дарниця», в якій, просив залишити рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що сторони у договорі купівлі-продажу встановили еквівалент вартості квартири на день укладення договору і його умови не передбачають іншого розрахунку, крім розрахунку у національній валюті - гривні. Відповідачі сплатили повну вартість квартири згідно умов договору купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року, а також державне мито у розмірі 2 335 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку вартості квартири. При цьому преюдиційним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2008 року було встановлено, що у них не виникло зобов'язань зі сплати грошових коштів понад вже сплачену суму.

У січні 2019 року представник ПрАТ «ФФ «Дарниця» подав до Верховного Суду міркування щодо розгляду справи, посилаючись на те, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц (провадження № 14-211 цс 18), яка 08 січня 2019 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, наведено мотиви, які мають бути враховані при розгляді справи.

У січні 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до Верховного Суду заперечення проти міркувань ПрАТ «ФФ «Дарниця», зазначаючи, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, а тому касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 листопада 1997 року між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Договір посвідчений 05 листопада 1997 року державним нотаріусом Сьомої Київської нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстровано у реєстрі за № 23196.

За умовами договору вартість квартири була визначена у розмірі 46 705 грн, що відповідно до пункту 4 договору на момент здійснення операції складає 24 909 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору.

У пункті 5 договору купівлі-продажу визначено, що покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом чотирнадцяти років з моменту укладення договору, тобто до 14 лютого 2012 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ТОВ «ФК «Інвест Груп» та ПрАТ «ФФ «Дарниця» підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Спір стосується застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України і статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов'язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу чи на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, виходячи з можливості або неможливості визначити шляхом тлумачення цього правочину справжній зміст відповідної його умови щодо порядку проведення розрахунку.

Суд першої інстанції, даючи правову оцінку щодо тлумачення пунктів 4 і 5 договору купівлі-продажу квартири, застосував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, сформульовані у рішенні від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, зазначаючи про подібність фактичних обставин справ.

З урахуванням положень ЦПК України 2004 року про преюдиційність обставин, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року), суд встановив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири ціна квартири виражена у національній валюті України - гривні. Визначення у вказаних договорах грошового еквівалента цих зобов'язань покупців в умовних одиницях законом не заборонено. А належним виконанням зобов'язань за цими договорами є сплата позивачеві коштів у національній валюті України у сумі, що на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. При цьому належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. Також районний суд зазначив, що аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-29 цс 12, у постанові Вищого господарського суду України від 28 липня 2004 року у справі № 42/224.

Разом з тим, рішенняВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, в якому було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів не має преюдиційного значення для вирішення справи, що переглядається, оскільки відповідачіне були учасниками цивільної справи № 6-26110св12.

З огляду на вказане у справі, що переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року у відповідній редакції, встановивши на підставі судових рішень, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин.

Натомість, суд апеляційної інстанції, не даючи правову оцінку наведеним вище доводам суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що застосування еквіваленту курсу гривні до іноземної валюти на час укладення договору купівлі-продажу нормами ЦК УРСР взагалі не було передбачено, при цьому сторони не довели, яка саме іноземна валюта малась на увазі. Також суд зазначив лише про те, що умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу не містять порядку здійснення розрахунку.

Тобто апеляційний суд, формально відмовляючи у задоволенні первісного позову, спір по суті не вирішив.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідачів.

При новому розгляді суду слід усунути наведене вище, а також дослідити докази правонаступництва ПрАТ «ФФ «Дарниця» ТОВ «ФК «Інвест Груп» та надати оцінку підставам для заміни кредитора у зобов'язанні за договором купівлі-продажу права вимоги від 30 вересня 2016 року, укладеним позивачем з ТОВ «ФК «Інвест Груп». Зокрема, суду слід дати оцінку предмету цього договору, сумі заборгованості позивачів, визначеній у його пункті 1.2, а також акту прийому-передачі документів, за яким позивач разом з оригіналом договору купівлі-продажу квартири передав ТОВ «ФК «Інвест Груп» оригінал довідки про загальний обсяг заборгованості відповідачів.

Під час нового розгляду справи суд також повинен виконати вимоги процесуального закону, врахувати викладені у постанові висновки суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та впливають на права й інтереси учасників спору, зокрема, встановити згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов'язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, валюту зобов'язання його сторін, особливості проведених розрахунків між ними, а також надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх аргументам і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У зв'язку з наведеним відсутні правові підстави для задоволення клопотання ПрАТ «ФФ «Дарниця» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» та його правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Груп» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року в частині вирішення позову приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк