Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ "ВіЕс Банк" звернулося у суд із позовом до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2006 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №KF35875, згідно якого останній отримав кредит у сумі 9000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено Іпотечний договір від 26.01.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 04.04.2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з претензією про пред`явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. 30.08.2017 року на підставі претензії банку заведено спадкову справу та спадкоємцями померлого позичальника банку є відповідачі по справі. У вересні 2017 року банком направлено відповідачам повідомлення про наявність кредитної заборгованості та необхідність її погашення, які залишені без належного реагування, а заборгованість не погашена. Заборгованість перед банком по даному кредитному договору становить 6260,66 доларів США, яку позивач просить суд стягнути із спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та судові витрати.

У ході судового розгляду за клопотанням позивача ухвалою суду від 20.03.2019 року було проведено заміну позивача ПАТ «ВіЕс Банк» на його правонаступника акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (а.с.84-84).

Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду письмове заперечення на позовну заяву. Мотивує його тим, що не являється спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_3 , і на момент його смерті вони не були подружжям, шлюб між ними розірвано. При отриманні кредиту ОСОБА_3 вони були на стадії розлучення, і ним не було повідомлено дружину про отримання кредиту. Заявлені до неї ПАТ «ВіЕс Банк» вимоги вважає безпідставними, оскільки після розірвання шлюбу в 2006 році стала сторонньою для ОСОБА_3 і не являється спадкоємцем після його смерті. Зазначила, що позивач вже неодноразово звертався до суду із цього приводу. Так, ухвалами суду від 30.05.2018 року та 08.11.2018 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення заборгованості із спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивача у судове засідання. Рішенням Виноградівського районного суду від 08.09.2011 року у справі №2-972/11 задоволено вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у сумі 35758,05 грн. та виданий виконавчий лист. Просить відмовити у задоволенні вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2006 року (а.с.50-51, 116-118).

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представником позивача АТ «Таскомбанк» Михайлишин В.М. подано до суду електронний лист від 14.11.2019 року, у якому просить розгляд судового заідання провести без його участі у зв`язку із зайнятістю у судовому засіданні Закарпатського апеляційного суду в цей день. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Представником відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Левко Ю.Ю., подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі (а.с.168).

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена про час та місце розгляду справи, у чергове судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2006 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №КF 35875, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 9000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення не пізніше 24.01.2011 року. 26.03.2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду, умовами якої збільшено термін повернення кредиту до 24.01.2016 року (а.с.18-23).

З метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору, між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 26 січня 2006 року, за умовами якого в іпотеку Банку передано квартиру АДРЕСА_2 (а.с.24-29).

Дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі Договру купівлі-продажу квартири від 28.01.1992 року.

Із наданого позивачем розрахунку боргу станом на 11.06.2018 року заборгованість за кредитним договором від 25.01.2006 року становить 6260,66 доларів США, з них: 2374,46 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2893,52 доларів США - заборгованість за процентами; 992,68 доларів США - пеня (а.с.4-16).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

З вищевикладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , іпотекодавець за договором іпотеки від 26 січня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.02.2017 року.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року (справа за № 522/407/15-ц).

04 квітня 2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з претензією про пред`явлення вимог до спадкоємців та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

30 серпня 2017 року Банком отримано відповідь про те, що на підставі претензії ПАТ «ВіЕс Банк» заведено спадкову справу та спадкоємцями померлого позичальника Банку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 є колишньою дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 07.07.2006 року, згідно до записів якого шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №128 від 07.07.2006 року (а.с.119). Таким чином, на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 не перебувала з останнім у подружніх відносинах.

Відповідач ОСОБА_2 є донькою спадкодавця ОСОБА_3 від другого шлюбу, а саме із ОСОБА_4 ), 1977 р.н. (а.с.158, 159).

14.09.2017 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як до спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , ПАТ «ВіЕс Банк» направив повідомлення про наявність кредиторської заборгованості (а.с.34,36).

У судовому засіданні досліджено копію спадкової справи №113/2017 року після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини звернулась 31.05.2017 року ОСОБА_1 , а 25.07.2017 року ОСОБА_2 (а.с.153, 157).

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, виходячи із змісту ст. 1281 ЦК України та вищенаведених норм, які регулюють діяльність нотаріуса, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, тому правомірним слід вважати, що законодавством допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано, через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а претензію кредитора позивач направив Виноградівській державній нотаріальній конторі 04.04.2017 року за №10-3/5168, яка отримано нотаріальною конторою 12.04.2017 року. Таким чином позивачем дотримано строків, які передбачені ст.1281 ЦК України.

Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

З вищевикладеного вбачається, що належним способом захисту порушеного права є звернення банка, як кредитора спадкодавця, до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, про накладення стягнення на спадкове майно, за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

При цьому, оскільки задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого у спадщину майна, то при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора, встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про майно (вартості такого майна), одержане відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спадщину після смерті ОСОБА_3 , в межах вартості якого вони зобов`язані задовольнити вимоги кредитора - АТ «Таскомбанк». Клопотання про витребування таких доказів суду не заявлялось, а судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Крім того, вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмету позову.

Оскільки Банк не довів наявність спадкового майна, в межах якого спадкоємці зобов`язані за законом відповідати після смерті боржника, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Наявність лише факту заборгованості при недоведеності визначених у ч. 2 ст. 1282 ЦК України підстав для настання обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, у позові представник позивача зазначає, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №KF35875 від 25.01.2006 року склала 6260,66 доларів США., з них: 2374,46 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2893,52 доларів США - заборгованість за процентами; 992,68 доларів США - пеня (а.с.4-16).

Згідно з ч.ч. 1,4 статті 1231 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, складеного станом на 11.06.2018 р., зазначений розрахунок був здійснений у період з 28.02.2006 року по 08.06.2018 року, тобто в подальшому після смерті позичальника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Банк продовжував збільшувати розмір заборгованості за рахунок нарахування відсотків та пені (а.с. 4-16).

Згідно з положенням ч.2 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що: 1) судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; 2) боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду.

Оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя, нараховані зобов`язання після смерті ОСОБА_3 фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.11.2019 року.

ГоловуючийГ. І. Рішко