Справа №486/1631/18
Провадження №22-ц/812/488/19 Головуючий суду першої інстанції - Далматова Г.А.
Категорія 50 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 січня 2019 року, ухвалене о 16 год.12 хв. під головуванням судді Далматової Г.А. в приміщенні суду в м.Южноукраїнську, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 подав до суду вищезазначений позов до відповідача, який обґрунтовував наступним.

Він та відповідач є батьками сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 березня 2009 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказував, що він виконував рішення у добровільному порядку і до примусового виконання воно не зверталося.

17 лютого 2012 року позивач уклав новий шлюб з ОСОБА_6, яка має доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_8. Обидві дитини перебувають на утриманні позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 вказував на те, що в нього змінилося матеріальне становище, що унеможливлює сплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у встановленому судом розмірі.

З огляду на вищевикладене позивач просив на підставі ст.192 Сімейного кодексу України зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 з ј частки до 1/8 частки всіх видів його заробітку.

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_4 подала відзив, у якому вказувала на безпідставність та недоведеність вимог позивача.

Зокрема, відповідач зазначала, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів, в той час, як його дохід дозволяє йому здійснювати відповідні виплати.

Відповідач вказувала, що на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не отримує дохід, та перебуває на утриманні теперішнього чоловіка, внаслідок чого її матеріальний стан та зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 призведе до порушення прав дитини щодо належного матеріального забезпечення.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_4 визначає його майновий стан із врахуванням майна, яке належить його теперішній дружині, що не має значення у питанні стягнення з нього аліментів.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 січня 2019 року з урахуванням ухвали суду від 24 січня 2019 року про виправлення описки позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частки всіх видів доходу позивача до 1/5 частки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з виконання виконавчий лист №2-418/2009, виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач працевлаштований та має постійний дохід, однак має зобов'язання щодо утримання ще однієї дитини, а тому є підстави для зменшення розміру аліментів до 1/5 частки його щомісячного доходу, який може забезпечити гармонійний розвиток дитини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказувала, що позивачем не доведено наявність підстав, що дають можливість зменшити розмір аліментів. Також, ОСОБА_4 зазначено, що вирішуючи питання про можливість зменшення розміру аліментів суд не повинен був виходити виключно з розміру заробітку платника, а мав врахувати всі його доходи та наявність у нього майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з відповідачкою (а.с.63, 74).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 березня 2009 року з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

ОСОБА_3 також є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом із ним і на утримання якої з нього стягнуті аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, про зменшення розміру яких ним 05 березня 2019 року подано позов до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області (а.с.7, 9, 85, 142).

Разом з ним та його дружиною також проживає донька дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27.04.2017 р. з ОСОБА_13 стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частки його щомісячного доходу (а.с.9, 83-84).

Відповідно до звітів про здійсненні відрахування та виплати ВП «Южно-Українська АЕС» ОСОБА_3 працює на даному підприємстві та отримує заробітну плату, середній розмір якої за період з січня по жовтень 2018 року після відрахування податків та обов'язкових платежів становить 14 970,57 грн. (а.с.10-15, 26-29, 69-72).

У власності ОСОБА_3 перебувають автомобіль марки Renault, модель Kangoo, 2004 року випуску, дата набуття 16.08.2011 р., автомобіль марки Toyota, модель RAV4, 2008 року випуску, дата набуття 13.08.2016 р. та причіп легковий марки ЛЕВ, модель 183111, 2016 року випуску, дата набуття 31.12.2016 р. (а.с.43-53).

Відповідач по справі перебуває у шлюбі з ОСОБА_11, під час якого народилася донька ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.64,65).

З 02 жовтня 2017 року ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує одноразову щомісячну допомогу по догляду за дитиною у сумі 860 грн. (а.с.66, 67).

У власності ОСОБА_4, з якою проживає син сторін, перебувають 25% квартири, автомобіль марки Ford модель Fiesta, 2005 року випуску, дата набуття 01.08.2015 р. та на праві користування гараж (а.с.127-135).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів в бік їх зменшення, оскільки з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан позивача та склад його сім'ї у зв'язку з народженням у 2013 році доньки ОСОБА_8, яку він як батько також повинен утримувати.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.