Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 572/547/17

провадження № 61-32081св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року у складі судді Рижого О. А. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С., Ковальчук Н. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що причиною укладення спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 передували доброзичливі відносини ОСОБА_5 з матір'ю позивача ОСОБА_7

ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживав і не проживає.

В лютому місяці 2017 році на ім'я матері позивача ОСОБА_7 надійшла копія позовної заяви та інших матеріалів цивільної справи № 572/17/17 за позовом ОСОБА_5 до неї про виселення її з квартири АДРЕСА_1.

Купівля-продажу спірної квартири мала бути здійснена за 50 000,00 грн, хоча реальна вартість квартири є значно більшою. Ніяких коштів за дану квартиру відповідач не передавав, оскільки укладений договір був фіктивним та укладався не для настання дійсних наслідків обумовлених у ньому, а лише для легалізації факту перебування та проживання відповідача на території України.

Відповідач перереєстрував право власності на квартиру, а отже за вказаним оспорюваним правочином настали певні правові наслідки, тому даний правочин є таким, що вчинений внаслідок обману.

ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим Г. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1365.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня

2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними та відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня

2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

21 серпня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без участі позивача, чим порушив вимоги статей 169, 170 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

В оскаржуваних судових рішеннях відсутня правова оцінка показанням свідків.

Висновок судів про ненадання доказів введення позивача в оману є неправильним.

На момент підписання договору, він мав ознаки фіктивності, що судами залишено поза увагою.

Доводи інших учасників справи:

02 жовтня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області

від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Заперечення обґрунтовано тим, що суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем не було надано належних доказів введення його в оману, оскільки умови договору спростовують твердження позивача про це.

Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що укладений договір є фіктивним та укладався лише для легалізації факту перебування та проживання відповідача на території України.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішенняСарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2017 року. Відкрито провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Сарненського районного суду Рівненської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови спірного правочину викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов укладення договору. У договорі вказана ціна продажу. також у договорі сторони узгодили, що продавець і покупець у присутності нотаріуса стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення сторін є вільним та відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що він був введений в оману відповідачем щодо подальшої переєстрації домоволодіння знову на нього.

Відповідно до вимог частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту обману його відповідачем при укладенні договору, в той час як наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 ЦК України).

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, укладаючи спірний правочин, сторони узгодили всі істотні умови шляхом його підписання.

Таким чином, укладаючи договір. ОСОБА_4 сам зазначив, що договір купівлі-продажу не є фіктивним і при укладенні договору від мав на меті досягнути певних правових наслідків. Позивач розумів природу договору, свої права та обов'язки.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, неведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, яким дана належна правова оцінка, яка не потребує додаткового правового аналізу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська