Провадження № 2/750/470/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Хамайко С. В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача-1 адвоката ОСОБА_2, представника відповідача-2 адвоката ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Чернігівській області, Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

14.12.2018 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Чернігівській області (далі відповідач-1) про стягнення 6282 грн 56 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн у відшкодування моральної шкоди, що завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини відповідача-1, який не забезпечив належний стан дорожнього покриття автомобільної дороги державного значення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 12.08.2018 він рухався на власному автомобілі марки «ВАЗ-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1, по автомобільній дорозі державного значення Н-27 (Чернігів Мена Сосниця Гремяч) в напрямку м. Чернігова; внаслідок невжиття відповідачем-1 заходів щодо належного утримання даної дороги, на 25 км + 490 м автомобіль потрапив колесом у вибоїну (яму) в дорожньому покритті довжиною 0.9 м, шириною 0.6 м. і глибиною 0.09 м та отримав механічні пошкодження, чим завдано майнової шкоди. Через пошкодження автомобіля та подальшу відмову відповідача-1 добровільно відшкодувати майнову шкоду він відчував глибоки душевні страждання, які негативно позначилися на загальному стані здоровя; крім того, він був позбавлений можливості обробляти земельну ділянку, розташовану в с. Гориця Менського району Чернігівської області, а коли згодом його дружина зламала ногу не мав змоги доставляти її до лікувальних закладів, чим у сукупності завдано моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що Служба автомобільних доріг у Чернігівській області не є підрядною організацією, не має ліцензії та відповідної матеріальної бази на проведення ремонтних дорожніх робіт, а тому уповноважила на їх виконання відповідача-2, який повинен був здійснювати ремонт та експлуатаційне утримання у безпечному для дорожнього руху стані дороги загального користування державного значення в Чернігівській області, в тому числі й автомобільної дороги Н-27 (Чернігів Мена Сосниця Гремяч). Крім того вважає, що надані позивачем письмові докази оформлені за відсутності повноваженого представника відповідача-1, при цьому не підтверджують наявність його вини в пошкодженні автомобіля та неможливість уникнення позивачем дорожньо-транспортної пригоди за умови дотримання ним правил дорожнього руху, зокрема, швидкісного режиму.

Ухвалою суду від 20.02.2019, за клопотанням позивача та за згодою представника відповідача-1, залучено до участі в справі в якості співвідповідача Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі відповідач-2).

Відповідач-2 у своєму відзиві на позовну заяву наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог вказуючи на те, що Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не є власником автомобільних доріг, при цьому не наділена функціями, правами та обовязками з управління ними; відповідач-2 безпосередньо не отримує з бюджетів різних рівнів грошові кошти на утримання та експлуатацію доріг, а є виключно підрядною організацією, яка виконує ремонтні роботи на основі господарських договорів, укладених із замовниками.

У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримав. Будучи допитаним судом в якості свідка стверджував, що рухався на автомобілі з дозволеною швидкістю і на своєму шляху яму не бачив; що дорога була в стані проведення ремонтних робіт, проте дорожні знаки, які попереджують про небезпеку в русі, були відсутні; що параметри вибоїни (ями), в яку потрапив автомобіль, вимірювали викликані ним працівники поліції за допомогою мірної стрічки та лінійки.

Представники відповідачів позов не визнали, при цьому повністю підтримали аргументи, викладені у відзивах на позовну заяву.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_4 (дружина позивача) показала, що 12.08.2018 вона разом із позивачем поверталася з дачі на власному автомобілі. Автомобіль рухався з невеликою швидкістю. Потрапивши у вибоїну в дорожньому покритті вона почула стук. Після цього позивач зупинив автомобіль та викликав працівників поліції, які на місці ДТП склали протокол та необхідну документацію. Свідок пояснила, що під час руху по автодорозі вибоїну в дорожньому покритті, в яку потрапив автомобіль, вона не бачила і, що дорога була в стані ремонту.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

12.08.2018 позивач рухався на належному йому автомобілі «ВАЗ-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1, по автомобільній дорозі державного значення Н-27 (Чернігів Мена Сосниця Гремяч) в напрямку м. Чернігова. На 25 км + 490 м автодороги (х. Петрове) автомобіль потрапив колесом у вибоїну (яму) у дорожньому покритті довжиною 0.9 м, шириною 0.6 м. і глибиною 0.09 м, розташовану на проїзній частині дороги; внаслідок удару автомобіль отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано майнової шкоди.

Пошкодження автомобіля внаслідок потрапляння у вибоїну (яму) підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 31.08.2018 і актом обстеження вулично-шляхової мережі від 12.08.2018, що складені працівниками поліції, які прибули на місце ДТП за викликом позивача, а також фототаблицею (а.с. 9, 10, 169), а тому вважається доведеним. Актом підтверджується й відсутність попереджувальних дорожніх знаків в зоні потрапляння позивача у вибоїну в доржньому покритті.

Як випливає з висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 31.10.2018 № 336 (а.с. 20-23), вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «ВАЗ-211120», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 5188 грн 56 коп.

Крім того, позивачем сплачено 300 грн за огляд автомобіля експертом і 600 грн за проведення експертом автотоварознавчого дослідження, а всього 900 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 19, 34); позивачем також понесено витрати на відправлення відповідачу-1 рекомендованого листа з вимогою відшкодування заподіяної майнової шкоди в добровільному порядку (а.с. 35, 35 зв.).

Таким чином, загальний розмір завданих позивачу матеріальних збитків складає 6107 грн 56 коп. /5188.56 + 300 + 600 + 19/.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон) до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Статтею 24 Закону встановлено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні; при виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.

15.03.2018 між відповідачем-1, що діяв як замовник, та відповідачем-2, що діяв як виконавець робіт, укладено договір № 18115 про закупівлю послуг за державні кошти (далі Договір; а.с. 65-72).

Аналіз умов Договору свідчить про те, що між відповідачами фактично виникли господарсько-правові відносини, повязані з виконанням підрядних робіт, які не породжують права та обовязки для третіх осіб.

З урахуванням викладеного та наведених вище положень Закону суд доходить висновку, що відповідач-1 як орган, що уповноважений здійснювати контроль за станом доріг загального користування, які перебувають у державній власності, та прийняв підрядні роботи, які виконав відповідач-2 на підставі Договору, надалі, в силу Закону, несе самостійну відповідальність за технічний стан дороги перед третіми особами, в разі завдання ним шкоди, що повязана з неналежним станом дорожнього покриття.

Вказаний висновок суду випливає і з пункту 3 статті 13 Закону України «Про автомобільні дороги», в якому закріплено, що орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному Законом.

Виходячи з цього, завдана позивачу майнова шкода в розмірі 6107 грн 56 коп., яка повністю підтверджується матеріалами справи, підлягає відшкодуванню саме за рахунок відповідача-1.

Водночас, суд не вважає можливим покладати на відповідача-1 обовязок по відшкодуванню витрат на придбання бензину в сумі 175 грн, через недоведення позивачем належними та беззаперечними доказами того факту, що вказані витрати повязані з відшкодуванням ним наслідків заподіяної з вини відповідача-1 майнової шкоди.

Суд вважає доведеним завдання позивачеві й моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням належного йому майна (автомобіля), та виникненням вимушених змін у житті через неможливість користування автомобілем і необхідність докладати додаткових зусиль для організації сімейного життя.

За приписом частини першої статті 1167 Кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди суд враховує характер вчиненого правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача-1 3000 грн.

Таким чином, предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди, яка має грошове визначення, носять майновий характер і задоволені судом на 43% [(6107.56 + 3000) : (6282.56 + 15000) х 100], понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409.60 (а.с. 1, 2) і по сплаті за правничу допомогу адвоката в сумі 1500 грн (а.с. 38, 39), підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1251 грн 13 коп. [(1409.60 + 1500) х 0.43].

Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Чернігівській області (зареєстроване місце знаходження: м. Чернігів, вул. Київська, 17; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_2) 6107 грн 56 коп. у відшкодування майнової шкоди, 3000 грн у авідшкодування моральної шкоди та 1251 грн 13 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 10358 грн 69 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев