Номер провадження: 22-ц/813/923/19
Номер справи місцевого суду: 521/9698/17
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

встановив:

26.06.2017 року позовом Департамент праці та соціальної політики ОМРзвернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначав, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, якій була виплачена допомога за період з 04 грудня 2015 року по 16 травня 2016 року у загальному розмірі 7186,07 грн.

Втім ОСОБА_1 отримала вказану суму допомоги незаконно, оскільки не надала до управління інформацію щодо належності їй права власності на нерухоме майно, розташованого у Херсонській області. Позивачем було здійснено заходів щодо повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 , проте останньою станом на теперішній час кошти не повернуто.

Посилаючись на ці обставини, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просив задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25.04.2018 року у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № від 17.11.2015 року, засвідченої управлінням соціального захисту населення у Малиновському районі м.Одеси, та на підставі заяви ОСОБА_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 17.11.2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з рішенням управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики від 29.01.2016 року згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, ОСОБА_1 призначено допомогу у розмірі 1326,00 гривень на місяць за період з 04 грудня 2015 року до 16 травня 2016 року.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 04 грудня 2015 року до 16 травня 2016 року у розмірі 7186,07 гривень, позивач виходив із довідки серії ОР №652703 ЦБ/ПБ 10015/535.

Відповідно до п.6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно з п.10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.06.2016 року, отриманою управлінням, 06.02.2014 року ВДВС Скадовського РУЮ накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та вона є власницею квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Виходячи із наведеного, сторона позивача посилалась на те, що 29.12.2016 року заявниця надала до Управління заяву про неправомірне припинення виплати допомоги та надала Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.12.2016 року, згідно з якою право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , припинено. У зв`язку з цим, було повторно сформовано Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.01.2017 року, відповідно до якої право власності гр. ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , дійсно припинено.

Відповідно до відомостей з реєстру залишається чинним арешт від 06.02.2014 року ВДВС Скадовського РУЮ на майно гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що інформація у вищезгаданих реєстрах щодо майна ОСОБА_1 , яке належало останній на праві власності, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , є архівною.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, як вбачається із договору купівлі-продажу від 21.08.2013 року ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_2 .

Право власності на вказане майно, що належить ОСОБА_2 , підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2016 року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог, оскільки ОСОБА_1 на час звернення до Департаменту не була власником будь-якого нерухомого майна.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів, розглянувши справу приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік