ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/7884/14-ц

провадження № 22-ц/818/223/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1,

третя особа ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року (в складі судді Шрамко Л.Л.),

встановив:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1418768 грн. 46 коп., у тому числі заборгованість за кредитом 195395, 30 грн., по відсотках 109716, 19 грн., пеня 1113656 грн. 97 коп.

Позов мотивований тим, що 28.09.2007 року між позивачем та 3-ю особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490048256 на суму 33950,50 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 28.09.2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 490048256-П, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення зобов'язань як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У зв'язку з порушенням боржником обов'язків зі сплати кредиту станом на 14.07.2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитом - 16705, 81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.07.2014 року складає 195395, 30 грн., за відсотками 9380, 46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.07.2014 року становить 109716, 19 грн. На 14.07.2014 року розмір неустойки відповідно до умов договору - пеня - становить 437222, 95 доларів США, що за курсом НБУ становить на дату розрахунку 5113868, 05 грн., розмір неустойки за останній календарний рік, з урахуванням строку позовної давності, становить 1113656, 97 грн., неустойку в цьому розмірі і просив позивач стягнути з поручителя - відповідачки.

У судовому засіданні представник позивача Августова М.В. позов підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача та 3-ї особи ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення заборгованості за кредитом та процентами, однак просив зменшити суму неустойки, посилаючись на те, що вона значно перевищує розмір заборгованості за кредитом та процентами, та ця сума є значно непомірною для відповідачки, яка має годовану дитину. Крім того, просив врахувати, що на автомобіль боржника накладено арешт для погашення боргу та він підлягає реалізації, а відповідачка є поручителем, а не боржником.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 610 222 грн. 98 коп., у тому числі: за кредитом - 195395 грн. 30 коп.,по відсотках - 109716 грн. 19 коп., пеня - 305111 грн. 49 коп., а також у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 3654 грн., а всього стягнути 613876 грн. 98 коп.

В інший частині позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк не надав розрахунку заборгованості за кредитним договором у межах строку дії поруки, тобто протягом 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, тобто до 28.09.2012 року. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Також, апелянт вказала, що пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності.

Крім того, апелянт зазначила, що всі судові повідомлення не направлялись відповідачу за місцем його проживання.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 28.09.2007 року між ЗАТ "Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 - 3-ю особою у даній справі, було укладено кредитний договір № 490048256 на суму 33950, 50 доларів США для придбання автомобіля.

Відповідно до п.3 кредитного договору позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обов'язки, передбачені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюються позичальником в порядку та на умовах, що визначені в додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно додатку № 1 до вказаного договору укладений графік погашення заборгованості, на 60 місяців, щомісячними платежами, рівними частинами, за номінальною процентною ставкою 13,5 % щомісяця, реальна процентна ставка 18,95%, у період з 28.09.2007 року по 28.09.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 28.09.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 490048256-П, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення зобов'язань як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, та діє до повного виконання боржником зобов'язань боржника за основним договором.

Позичальник зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 14.07.2014 року у нього виникла прострочена заборгованість за кредитом 16705, 81 доларів США, що за курсом НБУ(11, 696248 грн. = 1 долар США) станом на 14.07.2014 року складає 195395, 30 грн., за відсотками - 9380, 46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.07.2014 року становить 109716, 19 грн., за пенею за період з січня 2008 року по 14 липня 2014 року - 437222, 95 доларів США, що за курсом НБУ становить на дату розрахунку 5113868, 05 грн. Розмір пені за 1 календарний рік за період з 14 липня 2013 року по 14 липня 2014 року становить 95214, 89 доларів США, що становить 1113656 грн. 97 коп.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як визначено у ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 2.1 договору поруки № 490048256-П, поручитель поручається за виконання боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому: а) обов'язок повертати Банку кредит рівним частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору, але і будь-якому випадку не пізніше 28.09.2012 року.

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору № 490048256, дата остаточного повернення кредиту - 28.09.2012 року.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

В разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Останній платіж по кредитному договору сплачено 28 жовтня 2008 року; строк дії договору - до 28.09.2012 року.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред'явити вимоги до поручителя.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов'язання, а отже, й обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов'язанням.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки узгодженні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 490/5224/14-ц.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором.

Банк звернувся до суду з позовом лише у серпні 2014 року.

Враховуючи, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) банк не звернувся до суду з позовом, колегія суддів вважає, що позов Банку задоволенню не підлягає.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову Банку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко