Справа № 447/1181/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2872/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Левика Я.А., Ніткевича А.В.,

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

в травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21.06.2019 року відкрито провадження по справі і підготовче засідання призначено на 15.07.2019року.

12 липня 2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вищевказані заявлені позовні вимоги були предметом розгляду під час затвердження мирової угоди 21.07.2014 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів .

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зазначає, що судом було закрито провадження по справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закриття провадження з цієї підстави можливе лише за умови, що рішення (ухвала), яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, у якій вже ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. Стверджує, що Миколаївським районним судом Львівської області затверджено мирову угоду у справі про стягнення аліментів, а у справі №447/1181/19 вона пред`явила вимоги про збільшення аліментів на підставі ст. ст. 180, 182, 185, 192 СК України. Стверджує, що заявлені вимоги відрізняються від вимоги встановленої у справі №447/2759/13-ц, предмет і підстави позовів не є тотожними.

Враховуючи зазначене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою цивільну справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав набрало законної сили, а тому прийшов до висновку про закриття провадження по справі.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21.07.2014року, затверджено мирову угоду від 21.07.2014 р., укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до умов якої:

1. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язуються самостійно утримувати своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ними повноліття;

2. ОСОБА_1 з моменту визнання мирової угоди не матиме жодних претензій майнового та морального характеру до ОСОБА_3 з приводу заборгованості по аліментах, а також подальшої сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними повноліття (в т.ч. в межах провадження у цивільній справі № 447/2759/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів);

3. ОСОБА_1 зобов`язується в триденний термін з моменту визнання мирової угоди звернутись до відділу державної виконавчої служби Новороздільського міського управління юстиції Львівської області із заявою про закриття виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2-7, виданим Миколаївським районним судом Львівської області 25.04.2002 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 11.04.2002 року до досягнення ними повноліття;

4. ОСОБА_3 зобов`язується в триденний термін з моменту визнання цієї мирової угоди судом надати в установленому законодавством України порядку дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзних документів дітей (закордонних паспортів) для виїзду за кордон, в т.ч. віз;

5. ОСОБА_3 зобов`язується щорічно за попереднім погодження з ОСОБА_1 в термін до 31 грудня поточного року строком на 1 (один) рік та подальшим продовженням до виповнення дітьми повноліття надавати можливість дітям виїжджати за кордон України в місця визначені ОСОБА_1 без обмеження будь-яким строком. При цьому, ОСОБА_3 надає у встановленому законодавством України порядку дозвіл на виїзд дітей за кордон України;

6. ОСОБА_3 на першу вимогу ОСОБА_1 зобов`язується протягом трьох днів надати дозвіл на виїзд за кордон України на постійне місце проживаннядля дітей. А ОСОБА_1 - у випадку виїзду дітей на постійне місце проживання за кордон України - зобов`язується до виповнення дітьми повноліття не чинитиме перешкод ОСОБА_3 забирати дітей за кордон в місця ним попередньо визначені строком не менше 30 днів під час канікул дітей. При цьому, ОСОБА_1 буде надавати в установленому порядку дозвіл на виїзд дітей за кордон, а також надавати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проїзних документів дітей, в т.ч. віз;

7. ОСОБА_3 зобов`язується на вимогу ОСОБА_1 надавати будь-які інші документи, необхідні для тимчасових поїздок дітей за кордон України, а за бажанням ОСОБА_1 - на виїзд за кордон України на постійне місце проживання для дітей;

8. ОСОБА_1 зобов`язується не чинити жодних перешкод у процесі виховання та спілкування ОСОБА_3 із неповнолітніми дітьми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем його проживання, з врахуванням, першочергово, бажань дітей;

9. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов, не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

Сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій.

10. Сторони підтверджують що наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст.ст. 175, 205, 206 ЦПК України їм відомі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів закрито.

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. Просила суд збільшити розмір аліментів, визначений постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 25.04.2002 року по справі №2-71/2002, стягуючи з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по Ѕ частин із всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Частина ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справі Golder v.the United King-dom (1975) зауважив, що процесуальні гарантії, визначені в статті 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невід`ємний аспект гарантій, визначених у статті 6, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції. Отже, частина 1 статті 6 гарантує кожному право на подання до суду будь-яких позовів стосовно їхніх цивільних прав та обов`язків (рішення у справі Golder V.the United King-dom (1975), п. 28-36).

У цьому ж рішенні Європейський суд наголошує, що однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами судової форми контролю: держава не може обмежити або скасувати судовий контроль у певних сферах. зацікавлена особа повинна мати можливість розгляду своєї справи в суді без надмірних правових чи практичних перепон: ускладнених чи формалізованих процедур прийняття та розгляду позовних заяв і таке інше. Відмова в правосудді забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 вказаної статті відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Наявність мирової угоди відповідно до умов якої, ОСОБА_1 з моменту визнання мирової угоди не матиме жодних претензій майнового та морального характеру до ОСОБА_3 з приводу заборгованості по аліментах, а також подальшої сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними повноліття (в т.ч. в межах провадження у цивільній справі № 447/2759/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів) ніяким чином не перешкоджає їй звернутися до суду за захистом свої прав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Тому, оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена без з`ясування обставин, що мають значення для справи та без чіткого дотримання вимог закону слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. ст.376, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року про закриття провадження по справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Левик Я.А.

Ніткевич А.В.