Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 296/11594/15-ц

провадження № 61-12327св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Перша житомирська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5, Першої житомирської державної нотаріальної контори, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Демчук С. П.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, яка є сестрою позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.

26 квітня 2006 року спадкодавець склала заповіт, згідно з яким заповідала все належне їй на момент смерті майно - внуку ОСОБА_5 При цьому єдиною ідентифікуючою ознакою особи, на користь якої складено заповіт, було визначення родинної спорідненості зі спадкодавцем - «внук».

Відповідач не є онуком спадкодавця, оскільки запис про батька дитини було зроблено зі слів матері ОСОБА_8

28 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Демчук С. П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа № 1064/2008 рік, зареєстровано в реєстрі за № 6-480), згідно з яким ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 07 квітня 2014 року у справі № 279/921/14-ц за заявою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5, заінтересована особа виконавчий комітет Житомирської міської ради про встановлення факту родинних відносин встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказане рішення 21 вересня 2016 року скасовано апеляційним судом Житомирської області, а заяву залишено без розгляду.

Відповідач не є онуком померлої ОСОБА_7 та взагалі не є її родичем, а тому він не мав права на спадкування, а отже нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 29 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане

28 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Демчук С. П. (спадкова справа № 1064/2008 рік, зареєстровано в реєстрі за № 6-480), згідно якого ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243,60 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не має права на спадщину, оскільки не є онуком спадкодавця.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 29 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. ОСОБА_11 не є спадкоємцем померлої, оскаржуваним свідоцтвом її права не зачіпаються.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

15 лютого 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року та залишити в силі рішення Корольовського районного суду міста Житомира

від 29 листопада 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заповідач чітко визначив свого спадкоємця - «внук» ОСОБА_5, тому і спадкоємцем повинен бути саме «внук» спадкодавця. ОСОБА_5 не є «внуком» спадкодавця, а тому нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Доводи інших учасників справи:

25 квітня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що рішення Корестенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2014 року, яке скасовано ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року у справі

№ 279/921/14-ц не має жодного відношення до видачі у 2010 році оскаржуваного свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 28 грудня 2010 року, оскільки рішення суду першої інстанції було ухвалено через чотири роки після моменту видачі спірного свідоцтва і жодним чином не могло вплинути на прийняття органом нотаріату рішення щодо видачі свідоцтва на спадщина за заповітом. Спірним правочином не порушено права

ОСОБА_4, оскільки вона не є спадкоємцем за заповітом 2/3 частин спірного майна.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Корольовського районного суду міста Житомира.

У серпні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи:

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 Після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно.

Згідно заповіту від 26 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1595, ОСОБА_7 все, належне їй на момент смерті майно, заповіла внуку ОСОБА_5

28 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Демчук С. П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5 Зокрема, останній прийняв спадщину, яка складається з: 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Спадковий житловий будинок загальною площею 105,60 кв.м, в тому числі житловою - 61,70 кв.м. До будинку належать: гараж літ. «Г», вбиральня літ. «У», огорожа № 1, 2, колодязь.

Рішенням Коростенського міськрайонного суд Житомирської області

від 07 квітня 2014 року у справі № 279/921/14-ц за заявою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин було вирішено: «Вважати встановленим факт родинних відносин про те, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, заяву залишено без розгляду, оскільки із заяви вбачається спір про право.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4, як на підставу своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_5 не є внуком спадкодавця, що є єдиною підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому з цих підстав відповідач не мав права отримувати спірне свідоцтво.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

За правилами частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Тлумачення частини першої статті 1235 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що спадкодавець може призначити своїм спадкоємцем особу, яка не має із спадкодавцем сімейної спорідненості.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Суд апеляційної інстанції встановив, що спадкодавець, скориставшись своїм законним правом, заповіла все належне їй майно ОСОБА_5 Заповіт є чинним. Наявність чи відсутність родинних стосунків ОСОБА_5 зі спадкоємцем правового значення не має та не може свідчити про відсутність у нього права на спадкування.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Житомирської області

від 29 січня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська