ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 623/3146/18

провадження № 22-ц/818/5400/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельського О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Герцова О.М., в залі суду в місті Ізюм Харківської області (повний текст судового рішення складено 13 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І., в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ізюмської міської ради Харківської області неодержаний дохід за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у сумі 183 831,67 грн. Стягнуто з відповідача на користь прокуратури Харківської області судовий збір в розмірі 4461,99 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на Ізюмську місцеву прокуратуру.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що Ізюмською міською радою вживалися заходи, спрямовані на відновлення порушеного права, а саме: стягнення завданих збитків. Зокрема, проводились засідання земельної комісії з даного питання, був зроблений відповідний розрахунок завданої шкоди, який затверджений виконавчим комітетом Ізюмської міської ради. Крім того відповідач зазначає, що між ним та Ізюмською міською радою був укладений договір добровільного відшкодування збитків, на підставі якого складений відповідний графік погашення заборгованості. Таким чином міська рада погодилась на позасудове врегулювання правовідносин з відшкодування збитків. А прокурор не є належним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки відсутні правові підстави для звернення прокурора з даним позовом відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура діє всупереч позиції органу місцевого самоврядування. Також відповідач вказує, що за договором оренди землі від 25.10.2007 року, орендарем земельної ділянки кадастровий номер :48:006:0031 є ОСОБА_3 . Апелянт вважає, що безпідставно з відповідача стягнуті нараховані збитки.

Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І. надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь Ізюмської міської ради грошових коштів у розмірі 183 831,67 грн., що є неодержаним доходом внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, оскільки ОСОБА_1 не вчинив дій, спрямованих на оформлення права користування земельною ділянкою, що свідчить про умисні дії, направлені на невиконання передбачених законодавством вимог щодо своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. "А-2", загальною площею 1014,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі - продажу від 01 серпня 2007 року (а.с.9).

Зазначена нежитлова будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :48:006:0031 площею 0,6 га та, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2018 року, належить до земель комунальної власності. (а.с.10).

Згідно з інформацією Ізюмської міської ради Харківської області № 1917 від 15.05.2018 року ОСОБА_1 у продовж 2015-2018 років до Ізюмської міської ради з приводу оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку площею 6000 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровим номером :48:006:0031, не звертався (а.с.10).

11 травня 2018 року в.о. начальника Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області Мацюра Н.П. повідомив заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Маркевич Д.М. про те, що ОСОБА_1 , як платник податків, в тому числі орендної плати або земельного податку за користування земельною ділянкою площею 6000 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова адміністративна будівля загальною площею 1014, 1 кв.м., в Ізюмській ОДПІ не обліковується (а.с.15).

Комісією по визначенню збитків, завданих територіальній громадя міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення земельного законодавства від 20.04.2018 року надано розрахунок неодержаного доходу, який би мала отримати територіальна громада міста Ізюм у сумі 297 465,72 грн. (а.с.19).

27 липня 2018 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Маркевич Д. на адресу Ізюмського міського голови Марченка В.В. направив повідомлення у порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомив, що Ізюмська місцева прокуратура у разі невжиття Ізюмською міською радою заходів для усунення виявлених порушень законодавства, має намір пред`явити позов в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення на користь Ізюмської міської ради суми неодержаного доходу за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (а.с.25-26).

Як на підставу позовних вимог, перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області посилався на те, що відповідач, як власник нежитлової будівлі літ. "А-2", загальною площею 1014,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності, умисно ухиляється від укладання договору оренди та, відповідно, від плати за землекористування. Позивач вважає, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку комунальної власності з порушенням вимог земельного законодавства, що призводить до значних втрат бюджету міста у вигляді неодержаного доходу, сума неодержаного доходу складає 297465,72 грн. Проте 11 вересня 2019 року представником позивача надано до суду повідомлення, де зазначено, що за договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради, ОСОБА_1 станом на 19 серпня 2019 року до місцевого бюджету сплачено 113 634,05 грн. Залишається несплаченою відповідачем сума відшкодування збитків (неодержаного доходу) в розмірі 183831,67 грн., яку заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І. просив стягнути з ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відтак, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору.

Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України (вказані висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що 27 липня 2018 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Маркевич Д. на адресу Ізюмського міського голови Марченка В.В. направив повідомлення у порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомив, що Ізюмська місцева прокуратура у разі невжиття Ізюмською міською радою заходів для усунення виявлених порушень законодавства, має намір пред`явити позов в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення на користь Ізюмської міської ради суми неодержаного доходу за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (а.с.25-26).

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 р. поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4 вказаного рішення Конституційного Суду України передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки відповідач користується земельною ділянкою не сплачуючи при цьому орендної плати відповідно до закону, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 ЗК України.

Враховуючи, що Ізюмською міською радою Харківської області, на час подання позову, не вживалися заходи щодо усунення порушень законодавства в сфері земельних відносин, - тому прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Ізюмської міської ради Харківської області та просив стягнути з відповідача на користь Ізюмської міської ради кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття грантового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, відшкодування збитків за погіршення якості грантового покриву тощо та за неодержання доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок (а.с.7).

Разом з тим з матеріалів справи убачається, що 29 листопада 2018 року територіальна громада міста Ізюм, в особі Ізюмської міської ради Харківської області, в особі міського голови Марченка В.В., та ОСОБА_1 , уклали договір про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства (а.с.57-60). При цьому розмір відшкодування визначений сторонами відповідно до розрахунку, складеного комісією по визначенню збитків, завданих територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради, внаслідок порушення земельного законодавства, і становить 297 465,72 грн. (а.с.19).

Одночасно сторонами погоджено графік погашення зазначеної заборгованості, а саме: одноразово 50 000 грн.30.11.2018 року та в подальшому по 7 070,45 грн. щомісячно протягом 33 місяців (а.с.78).

28 серпня 2019 року заступником Ізюмського міського голови з питань економіки та фінансів Петровим К.Є. повідомлено заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Маркевича Д., про те, що за договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради ОСОБА_1 сплачено 113 634,05 гривень, а залишається несплаченою сума відшкодування збитків (неодержаного доходу) в розмірі 183 831,67 грн.

Таким чином правовідносини сторін наразі урегульовано договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства. І на спірні правовідносини не поширюється застосування вимог ст. 1212 ЦК України, які були правовою підставою пред`явлення позову Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області Масельського О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області.

З 29 листопада 2018 року спірні правовідносини врегульовані договором. Тому якщо зобов`язання за договором, який укладений між територіальною громадою міста Ізюм та ОСОБА_1 , останнім буде виконуватися не належним чином, то підстави позову до відповідача мають виходити не із глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави), а з підстав щодо невиконання договірного зобов`язання.

Договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є як завдання збитків, так і договори та інші правочини.

Сторони не заперечують, що спірні правовідносини врегульовано договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства від 29.11.2018 року.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять банківські квитанції, які свідчать про часткову оплату відповідачем збитків на користь Ізюмської міської ради Харківської області (а.с. 145).

Крім того 28 серпня 2019 року заступник Ізюмського міського голови з питань економіки та фінансів, заступник голови комісії по визначенню збитків, заподіяних територіальній громаді міста Ізюм внаслідок порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_4 повідомив заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури про те, що на виконання зобов`язань до Договору про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, ОСОБА_1 15.01.2019 року, 05.03.2019 року, 07.06.2019 року, 16.08.2019 року сплачені кошти на загальну суму 113 634,05 грн. За вказаним договором залишається несплаченою сума відшкодування збитків (неодержаного доходу) у розмірі 183 831,67 грн. (а.с.160-161).

Як зазначено вище, відповідач з власної ініціативи звернувся до Ізюмської міської ради з метою відшкодування неодержаного доходу, який мала б отримати територіальна громада міста Ізюм, внаслідок порушення вимог земельного законодавства (а.с.57).

Таким чином відповідачем здійснені дії з дотримання вимог закону щодо платного користування землею. Тому ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка одержала без достатньої правової підстави дохід за рахунок територіальної громади міста Ізюм, внаслідок несплати орендної плати за землю за час використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землю.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельського О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, оскільки спірні правовідносини врегульовані договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, на виконання якого відповідачем сплачені грошові кошти.

Посилання ОСОБА_1 на те, що за договором оренди землі від 25.10.2007 року, орендарем земельної ділянки кадастровий номер :48:006:0031 є ОСОБА_3 , тому безпідставно з нього стягнуті нараховані збитки, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником нежитлової будівлі літ. "А-2", загальною площею 1014,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :48: 006:0031 , є ОСОБА_1 . Крім того, уклавши договір про добровільне відшкодування збитків та розпочавши сплачувати кошти, відповідач визнав наявність боргу та його розмір перед Ізюмською міською радою за користування земельною ділянкою.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельського О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 25.11.2019 року.