Провадження № 22-ц/801/528/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В.М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 127/24670/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Панасюка О.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/24670/15-ц за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, орган якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб: Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення аліментів та стягнення заборгованості по аліментам,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року про роз'яснення рішення суду, яка постановлена суддею Бойко В.М. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась у суд з заявою про роз'яснення рішення суду, мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2017 року (справа №127/24670/15-ц), позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за шлюбним договором від 24 листопада 2005 року на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 160320 грн. В задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено.

Зазначила, що в даному рішенні не конкретизовано за який період часу стягується вищевказана сума, тому просила роз'яснити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2017 року, а саме в частині того, за який саме період відповідачу необхідно сплатити на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за шлюбним договором від 24 листопада 2005 року на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 160320 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що оскаржувана ухвала суду порушує інтереси неповнолітніх дітей. Просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду заяви про роз'яснення рішення суду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду є зрозумілим, не потребує роз'ясненню.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз»яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз»яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення. Про роз'яснення або відмову у роз»ясненні судового рішення суд постановляє увалу, яку може бути оскаржено.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2017 року (справа №127/24670/15-ц), позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за шлюбним договором від 24 листопада 2005 року на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 160320 грн. В задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за аліментами та відмови у стягненні аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за аліментами відмовлено. У частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та визначення розміру аліментів скасовано і залишено в цій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2017 року в силі. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав залишено без змін.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається, резолютивна частина рішення є проста, доступна, зрозуміла, така що не припускає іншого тлумачення, в мотивувальній частині рішення чітко встановлено, що періодом заборгованості по сплаті грошових коштів є період з липня 2014 року по лютий 2016 року, що складає 19 місяців.

Крім того, в рішенні суду зазначено, що заборгованість по виплатах на утримання малолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за період з липня 2014 року по лютий 2016 року становить в розмірі 80160 грн. на кожну дитину (80160 грн.х2=160320 грн.).

Таким чином, колегія суддів, не вбачає складності у виконанні даного рішення.

Посилання ОСОБА_3 на відповідь Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській обл. від 17 листопада 2018 року №40952, згідно якої зазначено, що відсутні підстави для видачі довідки про сплату аліментів, у зв'язку з тим, що у виконавчому листі не вказано період нарахування заборгованості, не впливає на доступність, зрозумілість рішення суду.

Разом з тим, ОСОБА_3 не позбавлена процесуального права оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, в порядку передбаченому Розділом VII ЦПК України.

Оскільки, судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, отже підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Панасюк О.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.