Провадження № 2-о/219/25/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Харченко О.П.,

при секретарі Азямовій О.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, -

в с т а н о в и в :

05.12.2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 січня 2001 року по день його смерті, тобто по 02 січня 2009 року. В обґрунтування вимог заяви заявниця зазначила, що 02 січня 2009 року, помер її чоловік - ОСОБА_2, який за життя отримував пенсію, розмір якої був значно більше ніж її, і пенсія чоловіка була основним доходом їх сімї. Вказує, що її доходи витрачались на сплату комунальних платежів, а доходи чоловіка витрачались на придбання речей першої необхідності, одягу, ліків, продуктів харчування тощо. Тобто пенсія чоловіка була для основним джерелом для існування. Тому заявник вирішила перейти на пенсію померлого чоловіка для чого звернулась до Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ Донецької області, однак їй було розяснено, що надані нею документи про підтвердження проживання разом з чоловіком та перебування на його утриманні не можуть бути прийняті, бо видані органом місцевого самоврядування, існування якого не передбачено діючим законодавством. У звязку з цими обставинами заявник звернулася до суду з цією заявою за захистом порушеного права.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, представник заявника надала заяву, в якій вказала, що підтримує заявлені вимоги та просить їх задовольнити, а також просила розглянути справу у її відсутність та відсутність заявника.

Представник заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманське ОУ ПФУ Донецької області у судове засідання не зявився. Разом з тим надіслала до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі представника управління, не заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані суду докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як встановлено ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України закріплено, що, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи встановлено, що 05 серпня 1978 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Козаченко) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис за № 2029, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії І-НО № 294708 повторно виданого 09.10.2012 року (а. с. 6).

Факт перебування заявника у шлюбі з ОСОБА_2 також підтверджується печаткою у її паспорті ВС 942117 на стор.10 (а. с. 8-10).

02 лютого 2009 року ОСОБА_2 помер у віці 51 року, про що в Книзі реєстрації смертей 2009 року січня місяця 12 числа зроблено відповідний актовий запис за № 1 та видано виконкомом Гольмівської селищної ради м. Горлівка Донецької області свідоцтво про смерть серії 1-НО № 339831 (а. с. 7).

Як вказує заявник, після смерті чоловіка ОСОБА_2 вона звернулась до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника. Однак їй було розяснено, що надані нею документи про підтвердження проживання разом з чоловіком та перебування на його утриманні не можуть бути прийняті, бо видані органом місцевого самоврядування, існування якого не передбачено діючим законодавством.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Заявник ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до довідки ВПО № НОМЕР_1 від 18.11.2016 року (а. с. 5).

Та обставина, що заявник на час смерті свого чоловіка перебувала на його утриманні підтверджується довідкою селищної адміністрації від 04.02.2016 року та актом про проживання КП «Гольмовское від 26.01.2016 року (а. с. 18,19), згідно яких ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 12.09.1986 року, та фактично проживала за вказаною адресою зі своїм чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, по день його смерті 02.01.2009 року, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_5СМ. пояснила, що заявника ОСОБА_1 вона знає з давніх років, вони разом навчалися у школі ще з 1967 року, та проживають в одному будинку. Свідку відомо що заявник приблизно в 1977 році уклала шлюб з ОСОБА_1, за життя чоловіка заявниці вони товаришували сімями. Свідок також вказала, що чоловік заявниці працював далекобійником та повністю утримував свою дружину, також він отримував пенсію як ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС і його пенсія була значно більшою ніж у його дружини, бо вона отримувала невелику заробітну плату.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що він є чоловіком сестри ОСОБА_2 - Валентини. Заявницю ОСОБА_1 знає тривалий час, вони сімями часто збиралися разом, свідку відомо, що заявниця постійно проживала разом зі своїм чоловіком до його смерті. Також свідок зазначив, що заробіток ОСОБА_2 був значно більшим ніж у його дружини.

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2004 року вбачається, що заявник та її чоловік ОСОБА_2 була власниками квартири, за адресою їх реєстрації: м. Горлівка, смт. Гольмівський, вул. Мушкетовська, 12/6 (а. с. 12).

Відповідно до довідки Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області № 6579 5058 5347 5521 від 14.11.2018 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком в розмірі 1 928 грн. 94 коп. щомісячно (а. с. 15).

Проте, оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що спільне проживання є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

З огляду на наведені вище письмові докази, суд вважає доведеним факт того, що заявник ОСОБА_1 на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_2, проживала з ним однією родиною, за однією адресою та перебувала на його утриманні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10-11, 13, 259, 264, 265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 січня 2001 року по день його смерті, тобто по 02 січня 2009 року.

Місце реєстрації заявника ОСОБА_1 (згідно довідки ВПО).: Донецька область, Бахмутський район, м. Соледар, вул. Носов, 16/13, РНОКПП НОМЕР_2.

Місцезнаходження заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35; .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів із дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.П.Харченко