Ухвала

11 березня 2019 року

м. Київ

справа №128/3330/16-ц

провадження №61-3959ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року та постанову Вінницького районного суду від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, з урахуванням неодноразових уточнень, просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй в натурі майно загальною вартістю 5 563 грн, а у власності відповідача залишити майно на суму 104 868 грн, стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 57 874 грн.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив здійснити розподіл спільного майна подружжя, яким є автомобіля марки ВАЗ 21013, шляхом стягнення з відповідача на його користь 1/2 частку (половину) вартості автомобіля, що становить 7 244,50 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя і справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Справі надано єдиний номер 128/3300/16-ц.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області

від 26 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року про виправлення описки, залишеним без змін постановою Вінницького районного суду від 23 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено ОСОБА_3 в натурі на праві власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: тумбочку під телевізор - 1 000 грн, комп'ютерний стіл вартістю -

700 грн, м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю -

3 000 грн, мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469 грн, пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394 грн, всього на суму 5 563 грн.

У власності ОСОБА_2 залишено: два конвектори «Буштино» вартістю 1 000 грн і конвектор «Demrad» вартістю 1 500 грн, 3 люстри вартістю 1 500 грн, телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000 грн, газову плиту вартістю 1 000 грн, столик журнальний вартістю 500 грн, двоспальне ліжко вартістю 2 500 грн, шафу вартістю 700 грн, 2 серванти вартістю 1 000 грн, DVD-плеєр вартістю 200 грн, доріжки в кількості

5 штук вартістю 3 000 грн, 2 килими вартістю 2 000 грн, кухонний куток (стінку) вартістю 1 000 грн, холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000 грн, мотоблок марки «ЗУБР» вартістю 10 000 грн, мопед-А1 марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 4 907,50 грн, автомобіль «ВАЗ 2107» легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60 640 грн, загальною вартістю 101 447,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 47 942,25 грн і судові витрати в сумі 6 340 грн.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 55 215,50 грн, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом підпунктів а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які заявник навів у касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або який заявник навів в касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу

Посилаючись на наявність зазначених обставин, ОСОБА_2, разом з тим не додав до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Вінницького районного суду від 23 січня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року та постанову Вінницького районного суду від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька