Постанова

Іменем України

06 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 760/18843/15-ц

провадження № 61-15593св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ХЛАДОПРОМ»,

відповідачі: ОСОБА_3, Державна служба інтелектуальної власності України,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Приватне акціонерне товариство «Львівський холодокомбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДОПРОМ» та ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Лапчевської О. Ф., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 жовтня 2015 року Приватне акціонерне товариство «ХЛАДОПРОМ» (далі- ПрАТ «ХЛАДОПРОМ») звернулося до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3 про припинення порушень прав інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», про визнання знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим в Україні та про відновлення становища, яке існувало до порушення прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2.

Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2015 року на адресу ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» надійшов лист від ОСОБА_3, у якому він запропонував придбати свої права заявника на комбінований знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів 30 класу МКТП «морозиво» і послуг 35 класу МКТП «реклама морозива» та 42 класу МКТП «забезпечування морозивом» за заявкою від 08 жовтня 2015 року № m2015 17568, що подана ним до Державного підприємства «Український інститут промислової власності» (далі - Укрпатент).

Оскільки позивач протягом тривалого часу використовує знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» при виробництві морозива, дії ОСОБА_3 із подання ним заявки від 08 жовтня 2015 року № m2015 7568 на реєстрацію спірного позначення є недобросовісними і направлені на отримання безпідставних прибутків від продажу прав на отримання свідоцтва на знак для товарів і послуг за цією заявкою позивачу або їх конкурентам.

Позивач бажає припинити порушення свого виключного права на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1», який він вважає добре відомим, шляхом зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України відхилити реєстрацію знака для товарів і послуг за заявкою від 25 вересня 2015 року № m2015 7568.

Крім того, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 03 березня 2015 року укладено ліцензійний договір №12, за яким останньому надано право на використання знаку за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 щодо всіх зареєстрованих товарів та послуг, а також покладено обов'язки, в тому числі із продовження дії свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2.

Позивач дізнався, що дія свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 припинена у зв'язку із несплатою збору за продовження його дії. На думку позивача, ОСОБА_3, як власник ліцензії за ліцензійним договором, не виконав свої зобов'язання, передбачені пунктом 3.2.9 ліцензійного договору № 12 від 03 березня 2005 року, та не вчинив дії спрямовані на продовження дії вказаного свідоцтва.

У зв'язку з неотриманням клопотання про продовження дії свідоцтва України на знак для товарів та послуг і несплатою офіційного збору за таке продовження, Державна служба інтелектуальної власності України припинила дію свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2, припинивши права інтелектуальної власності позивача на знаки, що засвідчені свідоцтвом України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано словесний знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим в Україні знаком ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» відносно товару 30 класу МКТП «морозиво» станом на 29 вересня 2000 року.

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про визнання словесного знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим в Україні знаком ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» для товару 30 класу МКТП «морозиво» станом на 29 вересня 2000 року.

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України відхилити реєстрацію знаку для товарів і послуг за заявкою від 08 жовтня 2015 року № m2015 17568 на ім'я ОСОБА_3

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України виконати передбачені пунктом 3.2.9 ліцензійного договору від 03 березня 2015 року №12 умови та подати до Державну службу інтелектуальної власності України клопотання про продовження строку дії свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2.

Зобов'язано внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про продовження строку дії свідоцтва України на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2 та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судом проаналізовано та досліджено географічний район використання позивачем знака «ІНФОРМАЦІЯ_1», інформації щодо поставок продукції позивача на території України. Встановлено, що протягом останніх п'ятнадцяти років переважна більшість населення Києва, Харкова, Дніпропетровська, Запоріжжя, Одеси та Львова надають перевагу саме морозиву торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» виробництва ПрАТ «ХЛАДОПРОМ».

Досліджено, становище позивача на ринку морозива, історію розвитку підприємства позивача, яка сягає з 1932 року, взято до уваги висновок експерта від 09 листопада 2015 року № 86 щодо критеріїв та факторів передбачених пунктом 3.2.3 Порядку визнання знака добре відомим в Україні Апеляційною палатою Державного департаменту інтелектуальної власності, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 15 квітня 2005 року №228 (далі - Порядок).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «Львівський холодокомбінат» задоволено. Скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постанову суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що згідно з пунктом 7.8 Порядку до переліку знаків, визнаних добре відомими в Україні, заносяться знаки, які визнані добре відомими за рішенням Апеляційної палати Держдепартаменту.

Згідно з пунктом 8 Порядку в офіційному бюлетені «Промислова власність» публікуються відомості про знак, визнаний добре відомим за рішенням Апеляційної палати. Отже, не передбачено обов'язку робити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомостей про визнання знаку добре відомим за рішенням суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням, яке оскаржується, порушені права особи ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на користування знаку на товари і послуги «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, виготовляє морозиво з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЛАДОПРОМ», яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «ХЛАДОПРОМ» (далі - ТОВ «ХЛАДОПРОМ») звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ХЛАДОПРОМ».

07 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на касаційну скаргу ТОВ «ХЛАДОПРОМ».

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на касаційну скаргу ОСОБА_3

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу ТОВ «ХЛАДОПРОМ» мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції добровільно виконано Державною службою інтелектуальної власності України з дотриманням вимог чинного законодавства. Подана ПрАТ «Львівський Холодокомбінат» апеляційна скарга судовим рішенням суду першої інстанції права та обов'язки стосовно ПрАТ «Львівський Холодокомбінат» не вирішувались. Підстави позову не стосувались прав та інтересів ПрАТ «Львівський Холодокомбінат». Відповідно до електронної бази знаків для товарів і послуг в Україні ДП «Укрпатент», ПрАТ «Львівський Холодокомбінат», починаючи з 1993 року по 25 січня 2018 року, не мав та не має жодного свідоцтва на знак для товарів і послуг, яке містить слово «ІНФОРМАЦІЯ_1».

ПрАТ «Львівський Холодокомбінат» не порушує питання щодо загальновживаності знака для товарів і послуг за свідоцтвом України від 16 лютого 2004 року № НОМЕР_2, а лише просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції не проводилась судова експертиза щодо загальновживаності позначення, судовий експерт не залучався та не викликався до суду для надання пояснень.

Усупереч статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вийшов за межі розгляду апеляційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно, всупереч статті 362 ЦПК України, з невідомих причин через два роки після ухвалення рішення суду першої інстанції відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, права та обов'язки якої рішенням суду не вирішено.

Державною службою інтелектуальної власності України як орган, який реєстрував та видавав свідоцтво на знаки для товарів і послуг, не оскаржувало рішення суду першої інстанції та добровільно виконало рішення суду щодо реєстрації та внесення до бази даних «Відомості про добре відомі знаки в Україні» відомості про визнання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим в Україні стосовно ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» станом на 29 вересня 2000 року відносно товарів 30 класу МКТП: «морозиво».

ПрАТ «Львівський Холодокомбінат», починаючи з 1993 року по 25 січня 2018 року включно, не мав та не має жодного свідоцтва на знак для товарів і послуг, яке містить слово «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Усупереч статей 128, 129 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції жодного разу не повідомив ОСОБА_3 належним чином про дати розгляду справи, оскільки він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 однак, судові виклики надсилались за адресою АДРЕСА_2. Суд апеляційної інстанції проігнорував його процесуальні права.

Відзив на касаційну скаргу

У відзиві ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на касаційну скаргу ТОВ «ХЛАДОПРОМ» вказує на необґрунтованість викладених тверджень. Оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» визнано добре відомим знаком за позивачем щодо товару 30 МКТП «морозиво», станом на 29 вересня 2000 року стосується його прав та інтересів, оскільки свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знаки на підставі ліцензійного договору (частина восьма статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»). Підстави позову у справі стосувались вчинення дій щодо свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4 комб.», а позовні вимоги, які задоволено стосувались визнання добре відомим лише позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто лише окремого (виокремленого) елемента вказаного свідоцтва. Згідно з Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку в цілому, без поділення його на окремі елементи, що входять до складу зображення. Просить касаційну скаргу ТОВ «ХЛАДОПРОМ» залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

У відзиві ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на касаційну скаргу ОСОБА_3 вказує на необґрунтованість викладених тверджень. Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Передбачена приписами цивільного законодавства письмова форма ліцензійного договору від 03 березня 2005 року № 123 сторонами не дотримана, умова чинності (підпис обох сторін) договору під час подання позовної заяви відсутня. Просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 вересня 2000 року ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» на підставі заявки № НОМЕР_1 отримало свідоцтво України № НОМЕР_2 від 16 лютого 2004 року на знак «ІНФОРМАЦІЯ_4 (комб.)» відносно товарів 30 класу МКТП «морозиво» та послуг 35 класу МКТП «реклама морозива» і 42 класу МКТП «забезпечування морозивом» (т. 1, а. с. 16).

Між ПрАТ «ХЛАДОПРОМ», як власником знака за свідоцтвом України № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_3 укладено ліцензійний договір від 03 березня 2005 року № 12 на використання вказаного знака, пунктом 3.2.9. якого передбачено обов'язок ліцензіата самостійно та за власний рахунок забезпечити продовження строку дії свідоцтва України № НОМЕР_2 шляхом подання відповідного клопотання до Державного департаменту інтелектуальної власності України та оплати офіційного збору (т. 1 а. с. 235-238).

Дізнавшись, що дія свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг припинена, у зв'язку із несплатою збору за продовження його дії, ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» звернулося до ОСОБА_3 із претензією від 21 вересня 2015 року № б/н, в якій вимагало від останнього виконати свої зобов'язання за ліцензійним договором та звернутися до Державною службою інтелектуальної власності України з клопотанням про продовження строку дії зазначеного свідоцтва (т. 1, а. с. 239).

08 жовтня 2015 року ОСОБА_3 подано заявку № m2015 17568 на видачу свідоцтва України на знак «ІНФОРМАЦІЯ_4 (комб.)» для товарів 30 класу МКТП «морозиво» та послуг 35 класу МКТП «реклама морозива» і 42 класу МКТП «забезпечування морозивом».

На адресу позивача надійшов лист від ОСОБА_3, у якому він запропонував ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» придбати свої права заявника на знак за заявкою № m2015 17568 (т. 1, а. с. 111).

Позивач протягом тривалого часу використовує знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» при виробництві морозива, дії ОСОБА_3 із подання ним заявки № m2015 17568 на реєстрацію спірного позначення є недобросовісними і направлені на отримання безпідставних прибутків від продажу прав на отримання свідоцтва на знак для товарів і послуг за цією заявкою позивачу або їхнім конкурентам.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення на касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційних скарг з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України, визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відносини, що виникають у зв'язку із набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг, регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон).

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону охорона прав на добре відомий знак здійснюється згідно зі статтею 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності та цим Законом на підставі визнання знака добре відомим Апеляційною палатою або судом. Знак може бути визнаний добре відомим незалежно від реєстрації його в Україні. При визначенні того, чи є знак добре відомим в Україні, можуть розглядатися, зокрема, такі фактори, якщо вони є доречними: ступінь відомості чи визнання знака у відповідному секторі суспільства; тривалість, обсяг та географічний район будь-якого використання знака; тривалість, обсяг та географічний район будь-якого просування знака, включаючи рекламування чи оприлюднення та представлення на ярмарках чи виставках товарів та/або послуг, щодо яких знак застосовується; тривалість та географічний район будь-яких реєстрацій та/або заявок на реєстрацію знака за умови, що знак використовується чи є визнаним; свідчення успішного відстоювання прав на знак, зокрема територія, на якій знак визнано добре відомим компетентними органами; цінність, що асоціюється зі знаком.

Згідно із статтею 1 Закону знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності. Зокрема суд дослідив висновок судової експертизи від 09 листопада 2015 року № 86, складений експертом Жило Б. В. Згідно з цим висновком, надані на дослідження матеріали справи містять відомості про такі фактори, як тривалість, обсяг та географічний район використання знака, а також ступінь відомості знака у відповідному секторі суспільства, сукупність яких вказує на те, що станом на 29 вересня 2000 року позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» стало добре відомим в Україні знаком ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» відносно товару 30 класу МКТП «морозиво».

Експерт дійшов такого висновку в результаті аналізу таких показників, як тривалість та географічний район будь-яких реєстрацій та/або заявок на реєстрацію знака, форма використання знака (види маркування товарів і/або застосування знака при наданні послуг), тривалість використання знака, обсяг реалізації товарів і/або послуг, відносно яких застосовується знак, положення позивача, як виробника морозива на ринку, географічний район використання знака, ступінь відомості чи визнання знака у відповідному секторі суспільства.

Розглядаючи такий критерій, як тривалість та географічний район будь-яких реєстрацій та/або заявок на реєстрацію знака експерт, зокрема, брав до уваги те, що позивач є власником знака «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстрованого стосовно товару «морозиво» за свідоцтвом України № НОМЕР_3, права на яке діють від дати подання заявки - 22 лютого 1999 року, а також володів знаком «ІНФОРМАЦІЯ_4 (комб.)», зареєстрованим відносно товарів 30 класу МКТП «морозиво» за свідоцтвом України № НОМЕР_2 з датою подання заявки 29 вересня 2000 року та промисловим зразком за патентом України № НОМЕР_4 від 16 квітня 2001 року з датою подання заявки 05 жовтня 2000 року, об'єктом якого є обгортка для морозива «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Такі відомості вказують на те, що позивач прикладав зусиль для отримання правової охорони на позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» як елемента різних об'єктів інтелектуальної власності, що використовуються ним у своїй діяльності.

При розгляді такого критерію, як тривалість використання знака експертом встановлено, що за станом на 29 вересня 2000 року позивач використовував позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» для маркування морозива близько десяти років, на що вказує адресований президенту ЗАТ «Хладопром» лист Харківської торгово-промислової палати від 10 липня 2001 року вих.№ 242/6302-4 в якому зазначається, що Харківська торгово-промислова палата підтверджує, що ЗАТ «Хладопром» здійснюється випуск морозива «ІНФОРМАЦІЯ_1» (на лінії «ІНФОРМАЦІЯ_5») з 1990 року.

Судом першої інстанції встановлено, що за підсумками 2000 року позивач входив до п'ятірки найбільших виробників морозива в Україні.

Згідно з висновком експертизи позначення за заявкою № m2015 17568 є таким, що може ввести споживачів в оману стосовно особи виробника зазначених в заявці товарів та послуг, а також є схожим до ступеню сплутування з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке на дату подання заявки № m2015 7568, вже було відомим в Україні знаком позивача відносно спорідненого товару.

Надавши належну оцінку висновку судової експертизи та іншим доказам у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що про добру відомість позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» в Україні як знака ПрАТ «ХЛАДОПРОМ» відносно товару 30 МКТП «морозиво» станом на 29 вересня 2000 року.

Дійшовши висновку про відмову в позові, суд апеляційної інтанції виходив з того, що висновок судової експертизи та інші докази у справі є належними.

Водночас апеляційний суд виходив з того, що досліджені та оцінені судом першої інстанції докази не охоплюють період зазначений у позові, а тому не можуть бути визнані судом належними та допустимими відповідно до вимог ЦПК України на підтвердження обставин справи.

Зазначивши про те, що висновки судової експертизи не містять даних про витрати позивача на рекламу такого знака в Україні із зазначеної у позові дати з посиланням на оригінали бухгалтерських документів, у експерта були відсутні відомості на підтвердження просування знака, як одного із фактора необхідного для визнання знака добре відомим в Україні, апеляційний суд не зазначив, якими належними і допустимими доказами спростовуються встановлені судом першої інстанції обставини та висновки, яких дійшов суд першої інстанції, виклавши у рішенні суду мотиви та висновки.

Суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з пунктом 7.8 Порядку, визнання знака добре відомим в Україні до переліку знаків, заноситься за рішенням Апеляційної палати Держдепартаменту та пунктом 8 Порядку, в офіційному бюлетені «Промислова власність» публікуються відомості про знак, визнаний добре відомим за рішенням Апеляційної палати Держдепартаменту, а тому у суду першої інстанції не було повноважень зобов'язувати Міністерство здійснити публікацію таких відомостей.

Поза увагою апеляційного суду залишилися частини перша та четверта статті 25 Закону, яка визначає, що охорона прав на добре відомий знак здійснюється згідно зі статтею 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності та цим Законом на підставі визнання знака добре відомим Апеляційною палатою або судом. З дати, на яку за визначенням Апеляційної палати чи суду знак став добре відомим в Україні, йому надається правова охорона така сама, якби цей знак був заявлений на реєстрацію в Україні. При цьому вона поширюється також на товари і послуги, що не споріднені з тими, для яких знак визнано добре відомим в Україні, якщо використання цього знака іншою особою стосовно таких товарів і послуг вказуватиме на зв'язок між ними та власником добре відомого знака і його інтересам, ймовірно, буде завдано шкоди таким використанням.

Верховний Суд зауважує, що Порядок стосується визнання знака добре відомим в Україні саме Апеляційною палатою Державного департаменту інтелектуальної власності. Однак законом не заборонено визнання знака добре відомим судом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Судом першої інстанції встановлено, та, як зазначив суд, не заперечується стронами, у пункті 3.2.9 укладеного між позивачем та відповідачем ліцензійного договору від 03 березня 2005 року № 12 на використання знака за свідоцтвом України НОМЕР_2 передбачено обов'язок ліцензіанта самостійно та за власний рахунок забезпечити продовження строку дії свідоцтва № НОМЕР_2 шляхом подання відповідного клопотання до Державного департаменту інтелектуальної власності України та оплатити офіційного збору.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 64 ЦПК України 2004 року (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Апеляційний суд виходив з того, що оригінал ліцензійного договору, підписаний сторонами, не оглядався судом першої інстанції, дійшов висновку, що позивач не довів, що такий договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства.

У матеріалах справи є неякісна копія ліцензійного договору від 03 березня 2005 року з якої не можна зробити висновок, чи підписана вона стороною відповідача (т. 1 а. с. 235 - 238), зміст якого є ідентичним копії ліцензійного договору від 03 березня 2005 року, підписаного стороною відповідача (т. 4 а. с. 12-15).

Верховний Суд виходить з того, що судом першої інстанції аналізувалися положення ліцензійного договору від 03 березня 2005 року № 12, жодна із сторін не заперечувала, що такий договір було укладено.

Верховний Суд зауважує, що лише наявність у матеріалах справи копії ліцензійного договору від 03 березня 2005 року № 12, якапідписана сторонами, за умови не спростування останніми факту укладення ліцензійного договору, не може бути підставою для відмови в позові.

Крім того, ухвалюючи постанову у справі за апеляційною скаргою ПрАТ «Львівський Холодокомбінат», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, виготовляє морозиво з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» «ІНФОРМАЦІЯ_3», а сам факт відсутності свідоцтва у цієї особи, не свідчить про відсутність факту наявності порушення її прав у зв'язку з прийняттям вищезгаданого рішення. Однак не зазначено, які саме права цієї юридичної особи порушено визнанням знака на товари і послуги «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, які входять до предмета доказування, з'ясував та надав їм правову оцінку. Суд апеляційної інстанції здійснив переоцінку доказів у справі без належного на те мотивування та обґрунтування, не навів переконливі аргументи на спростування таких висновків суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про неналежне його повідомлення судом апеляційної інстанції про час і місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи (т. 4 а. с.79-82, 150).

На відміну від суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції не розглядає справу повторно. Його основною функцією є перевірка законності судових рішень, у яких суд апеляційної інстанції не усунув істотні порушення закону, допущені судом першої інстанції, або сам їх допустив, і забезпечення однакого застосування закону.

Верховний Суд перевіряє правильність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і така перевірка судових рішень випливає із додаткової гарантії для особи, яка звертається до суду за судовим захистом. Тому завдання Верховного Суду - перевірка правильності вчинених процесуальних дій у контексті дотримання форми процесу як гарантії прав осіб, які беруть участь у справі, і достовірності доказів, якими обґрунтоване рішення (перевірка застосування норм процесуального права), так і перевірка правильності застосування норм матеріального права.

Висновок Верховного Суду

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛАДОПРОМ» та ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року скасувати, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В.Ступак

Г. І. Усик