Справа № 513/940/18
Провадження № 2/513/129/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та представника відповідачів адвоката ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Надеждинська сільська ради Саратського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, в якому просив усунути перешкоди у користуванні будинком, шляхом виселення відповідачів з їхніми дітьми з житлового будинку, розташованого за адресою: с. Негрове, вул. Сонячна, (Матросова), 20, Саратського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником вказаного житлового будинку, що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38047168 від 26 травня 2015 року.

На початку червня 2010 року він домовився з третьою особою ОСОБА_5 про купівлю-продаж зазначеного житлового будинку. 11.06.2010 року та 26.10.2010 року ОСОБА_5.А. сплатив йому 6000 гривень та за домовленістю нотаріально мали посвідчити договір після реєстрації права власності на будинок за позивачем.

Після реєстрації права власності позивач звернувся до ОСОБА_5 з пропозицією посвідчити договір нотаріально, однак останній повідомив, що у нього грошей немає і він не буде оформляти договір.

Позивачу стало відомо, що в належному йому будинку проживають ОСОБА_6, яка є рідною сестрою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зі своїми дітьми. Виселитися з належного йому будинку в добровільному порядку відповідачі відмовляються.

Позивач вказує, що проживаючи в належному йому будинку без правових підстав відповідачі обмежують його щодо розпорядження будинком, розібрали сарай, завалили паркан, зняли двоє дверей з літньої кухні.

В суді позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач зазначив, що у серпні 2018 року відповідачка в присутності його дружини та депутата Надеждинської сільської ради відмовилась виселитись з належного йому будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідачів адвокат ОСОБА_4 позов не визнали. Представник позивачів надала до суду заяву про застосування строків позовної давності та просила відмовити у позові. Послалась на те, що позивач набув право власності на спірний житловий будинок в день реєстрації права власності, тобто 25 травня 2015 року, а тому з цієї дати почав свій перебіг строк позовної давності, якій закінчився 25 травня 2018 року. Проте позивач звернувся до суду з позовом лише 27 вересня 2018 року (а.с.39-40).

Відповідачка ОСОБА_7 пояснила, що вона зареєстрована і проживала у будинку своїх батьків, розташованому в с.Негрове Саратського району Одеської області. В 2014 року з дозволу свого рідного брата ОСОБА_5 вона разом з чоловіком та дітьми оселилась в житловому будинку за адресою: с. Негрове, вул. Сонячна, (Матросова), 20, Саратського району, який належить позивачу. У позивача дозволу на вселення не питали. Відповідачка визнала той факт, що у кінці серпня 2018 року за вищевказаною адресою приходив позивач з дружиною та депутат Надеждинської сільської ради ОСОБА_8 та запропонували їй та її чоловікові виселитись з будинку, але вона відмовилась.

Третя особа ОСОБА_5 у суді позов не визнав. Пояснив, що 11 червня 2010 року він домовився з позивачем про купівлю-продаж за 12 000 гривень будинку, розташованого в с. Негрове, вул. Сонячна, (Матросова), 20, Саратського району Одеської області. 11.06.2010 року він сплатив позивачу 2000 гривень, 26.10.2010 року - 4000 гривень. Решту суми вартості будинку він повинен був сплатити під час нотаріального посвідчення договору. У будинку він проживав з 2010 року по 2014 рік. В 2014 році він виїхав з вказаного будинку за адресою: вул.Нова, 19, с.Блиставиця, Бородянського району Київської області, де ї проживає дотепер. Перед виїздом він дозволив своїй рідній сестрі ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_6 оселитись у спірному будинку. При цьому дозволу у власника будинку ОСОБА_1 він не питав. У 2017 році йому зателефонував позивач та попросив його розрахуватись за будинок, але він грошей не дав. Він не заперечує проти оформлення договору, однак позивач відмовляється отримати від нього 6000 гривень, бо хоче отримати 750 доларів США.

Представник Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с.28).

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши та оцінівши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 березня 2015 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_9, яка померла 23 березня 2009 року, а саме: на будинок з господарськими спорудами під номером 20, що розташований по вулиці Матросова в с. Негрове Саратського району (а.с. 11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38047168 від 26 травня 2015 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: Одеська обл. Саратський р. с. Негрове, вулиця Матросова, будинок 20, загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., який в цілому складається з житлового будинку літ. А, , сарай літ. «Б», сарай літ «В», літня кухня літ «Г», погріб літ «Д», надвірні споруди № 1-7, інші споруди І-ІІІ (а.с.12).

Згідно довідки виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області за № 836 від 06 вересня 2018 року в житловому будинку за адресою: с. Негрове, вул. Сонячна, 20, Саратського району Одеської області проживає родина ОСОБА_6 без реєстрації, до складу якої входять: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13).

Як вбачається з відповідей на запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 03 жовтня 2018 року, та відміток у паспортах, відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а відповідач ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 20, 21).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про усунення права користування житловим будинком шляхом виселення є однією із форм захисту власником своїх прав.

Судом встановлено, про те, що правових підстав для проживання відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_3 . а також їхніх дітей у будинку № 20, розташованим по вулиці Сонячній (Матросова) в с. Негрове Саратського району Одеської області, не має. Крім того, відповідачі мають інші постійні зареєстровані місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, та м. Балта, вул. Механізаторів, 30, Одеської області.

Що стосується посилання представника відповідачів щодо застосування до даних правовідносин позовної давності суд зазначає наступне.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов'язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним.

Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Такого ж висновку дійшла ОСОБА_14 Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року в справа № 653/1096/16-ц провадження № 14-181цс18.

Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає всі правові підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування належним йому житловим будинком по вул. Сонячній (Матросова), 20 в с. Негрове Саратського району Одеської області, та виселення відповідачів з вищевказаного житлового будинку, оскільки вони не є власниками (співвласниками) вказаного житлового будинку, не є членами сімї чи родичами позивача, не є наймачами житлового будинку, не зареєстровані у даному житловому будинку та мешкають в ньому без будь-яких усних чи письмових домовленостей із власником, чим створюють позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку.

Розписки ОСОБА_15 від 11.06.2010 року про те, що вона продає будинок ОСОБА_5 за 12000 гривень та бере у нього "завдаток" в сумі 2000 гривень та від 26.10.2010 року про отримання нею від ОСОБА_5 4000 гривень (а.с14) не є підставою для проживання відповідачів у належному позивачу будинку.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить судовий збір у розмірі по 352,40 гривень з кожного (704,80 грн. : 2) (а.с. 1).

Згідно з частинами 2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначені положення позивачем не виконано та суду не надано належних і допустимих доказів на обгрунтування вищевказаних витрат, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1600 гривень не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-13, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити. Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, права користування житловим будинком № 20, розташованим по вулиці Сонячній (Матросова) в с. Негрове Саратського району Одеської області, який належить йому на праві приватної власності, шляхом виселення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, НОМЕР_1, виданий Балтським РВ ГУМВС України в Одеській області 31 січня 2008 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, НОМЕР_3, виданий 06 травня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, разом з іхніми дітьми, з житлового будинку № 20, розташованого по вулиці Сонячній (Матросова), с. Негрове Саратського району Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, НОМЕР_1, виданий Балтським РВ ГУМВС України в Одеській області 31 січня 2008 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, та з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, НОМЕР_3, виданий 06 травня 2014 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_5, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 04 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого за адресою: вул. Сонячна (Матросова), будинок № 20, с. Негрове Саратського району Одеської області, судовий збір в розмірі по 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене 15 березня 2019 року.

Суддя А. І. Бучацька