Справа № 457/727/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/2643/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2019 року в складі судді Грицьківа В.Т. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановила:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №457/727/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає, що ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, з підстав порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач та відповідач у справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у позові, однак Трускавецький міський суд відкрив провадження у справі, яка підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області.

Просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2019 року та направити справу для розгляду до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 52,53), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів, при цьому, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, відтак справа підсудна Трускавецькому міському суду Львівської області.

Суд зазначив, що позовна заява за формою та змістом відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, визначені статтями 185, 186 ЦПК України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувшись до суду з позовними вимогами, предметом яких є стягнення аліментів на отримання дітей та одного із подружжя, визначила відповідачем ОСОБА_1 , зазначивши його адресу місця проживання: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Порядок відкриття провадження у справі визначений статтею 187 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вимог суду, адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України у Львівській області надано інформацію від 05.07.2019 року щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_2 зареєстрована за тією ж адресою що і відповідач - АДРЕСА_2 , проте вказала місце фактично проживання АДРЕСА_3 .

Підсудність за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

Так, за ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено правило альтернативної підсудності, за яким позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, законом встановлені випадки, у яких застосовується альтернативна підсудність, у зв`язку з чим, позивачі мають право вибору між судами.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов`язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Цією ж статтею визначено, що довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» №207 від 02 березня 2016 року, затверджені Правила реєстрації місця проживання, які визначають процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування (далі - Правила).

Згідно із п.3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Пунктом 9 Правил передбачено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

З огляду на наведене, встановлений порядок реєстрації місця проживання та перебування фізичної особи на території України вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Зазначаючи в позовній заяві про своє фактичне місце проживання у АДРЕСА_3 , позивач ОСОБА_2 , з огляду на зазначені вище норми закону та підзаконних актів, належних доказів такого не надала.

Тобто, у матеріалах справи відсутні докази реєстрації місця перебування ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» №207 від 02 березня 2016 року.

Зважаючи на те, що спір виник із сімейних правовідносин, при цьому позивач та відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа підсудна Трускавецькому міському суду Львівської області.

Згідно із ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу

Встановивши на момент відкриття провадження у справі, що зареєстроване місце проживання сторін відноситься до територіального округу, на який розповсюджується юрисдикція Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, суд першої інстанції мав всі правові підстави для направлення справи за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, однак в порушення процесуального закону цього не зробив.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Наведене свідчить про підставність доводів апеляційної скарги та помилковість оскаржуваної ухвали, яка підлягає скасуванню із направленням справи за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 7 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 380, ст.ст. 380, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2019 року -скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментівнаправити на розгляд за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк