Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 207/2364/2012

провадження № 61-14850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Співвласники майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» в особі голови спілки співвласників ОСОБА_3,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Фермерське господарство «Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Співвласників майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» в особі голови спілки співвласників ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Іващука В. А., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 липня 2012 року на засіданні комітету спілки громадян-співвласників майнових паїв реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (далі - КСП «Зоря») села Павлівка Іллінецького району Вінницької області було вирішено виділити йому в натурі майно, а саме: зерносклад ГСУ інвентарний номер 2 вартістю 6 993 грн; гараж інвентарний номер 8 вартістю 8 676 грн; телятник інвентарний номер 13 вартістю 29 888 грн; майстерню інвентарний номер 22 вартістю 7 474 грн; автозаправку інвентарний номер 33 вартістю 1 745 грн, про що складено відповідний протокол.

Майно виділили на сертифікати серії ВІ №№ 839, 683, 96, 341, 412, 433, 550, серії ВІ VI №№ 011428, 011433, 011436, 011430, 011435.

08 липня 2012 року зазначене майно передане йому згідно з актами приймання-передачі та підлягає обов`язковій державній реєстрації, яким є також рішення суду як правовстановлюючий документ на підставі якого проводиться така реєстрація.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 березня 2011 року у іншій цивільній справі за ним вже визнано право власності на нерухоме майно, що розміщене на цій же території, а саме: приміщення колишнього дитсадка бригади № 1, приміщення контори колгоспу, будинку тваринника, гаражу бригади № 1, сінажні споруди та конюшню.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на наступне майно, а саме:

- будівлю зерноскладу ГСУ, інвентарний номер 2 вартістю 6 993 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлю гаража інвентарний номер 8 вартістю 8 676 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю телятника інвентарний номер 13, вартістю 29 888 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю майстерні інвентарний номер 22, вартістю 7 474 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю автозаправки інвентарний номер 33 , вартістю 1 745 грн, що розташована по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року у складі судді Дєдова М. С. позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме:

- будівлю зерноскладу ГСУ, інвентарний номер 2 вартістю 6 993 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлю гаража інвентарний номер 8 вартістю 8 676 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю телятника інвентарний номер 13, вартістю 29 888 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю майстерні інвентарний номер 22, вартістю 7 474 грн, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- будівлю автозаправки інвентарний номер 33 , вартістю 1 745 грн, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 спілкою громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «Зоря» було виділено та передано нерухоме майно на суму належного йому майнового паю, тобто між ними фактично відбувся правочин, який містить ознаки договору про виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна. Згідно з вказаним правочином до позивача фактично перейшло право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу Фермерського господарства «Україна» (далі - ФГ «Україна») задоволено. Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач не зазначив жодного із співвласників такого майна, у тому числі і ФГ «Україна», їх місце проживання (перебування), а суд першої інстанції розглядаючи цей спір не повідомив жодного із співвласників цього майна про розгляд вказаної справи.

Суд першої інстанції на порушення норм процесуального права не звернув уваги на те, що спілка громадян-співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Зоря» не є юридичною особою, а є громадським об`єднанням, яке не уповноважувало ОСОБА_3 представляти в суді їх інтереси, тому не може бути належним відповідачем у справі. Особистих доручень співвласники майна колишнього КСП «Зоря» на представлення інтересів ОСОБА_3 їх інтересів в суді при розгляді цієї справи не давали.

ОСОБА_1 не звертався до співвласників майна з вимогою про виділення йому частки нерухомого майна, тому відповідно співвласники цього майна і не давали йому такої згоди на виділ цієї частки.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б свідчили про те, що спілка громадян-співвласників паїв реорганізованого КСП «Зоря» уповноважувала ОСОБА_3 розпоряджатися їх спільним майном.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на спірне майно, місцевий суд не врахував те, що існує визначений чинним законодавством порядок реєстрації майнових паїв та набуття права власності на нерухоме майно, виділене власникам майнових паїв.

Позивачем не дотримано встановленого законом порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділене власникам майнових паїв. Визнаючи за позивачем право власності на таке нерухоме майно, суд вийшов за межі наданих йому повноважень, перебравши на себе функції відповідних органів місцевого самоврядування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на порушення норм матеріального права, апеляційний суд став на сторону ФГ «Україна», захистивши права цієї сторони за рахунок іншої сторони, не звернувши уваги на ту обставину, що всі норми, на які суд послався як на підставу для скасування рішення в цій справі в рівній мірі стосуються і ФГ «Україна». Суд апеляційної інстанції не перевірив чи порушені права фермерського господарства, не взяв до уваги та відмовився долучити до матеріалів справи рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року у справі № 131/1234/14-ц за позовом ФГ «Україна» до Співвласників майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2017 року ФГ «Україна» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 липня 2012 року на засіданні комітету спілки громадян-співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Зоря» села Павлівка Іллінецького району Вінницької області вирішено виділити ОСОБА_1 в натурі майно, а саме: зерносклад ГСУ інвентарний номер 2 вартістю 6 993 грн; гараж інвентарний номер 8 вартістю 8 676 грн; телятник інвентарний номер 13 вартістю 29 888 грн; майстерню інвентарний номер 22 вартістю 7 474 грн; автозаправку інвентарний номер 33 вартістю 1 745 грн, про що складено відповідний протокол.

Дане майно виділили на сертифікати серії ВІ №№ 839, 683, 96, 341, 412, 433, 550, серії ВІ VI №№ 011428, 011433, 011436, 011430, 011435.

08 липня 2012 року на підставі протоколу від 07 липня 2012 року № 2 зазначене нерухоме майно передано ОСОБА_1 , про що складено акти приймання-передачі майна.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Іллінецького районного суду Вінницької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 березня 2018 року цивільну справу № 207/2364/2012 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Питання про виділення майнових паїв в натурі врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 року № 62/2009, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (далі - Порядок), Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації).

Порядок виділення частки майна передбачено пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій, відповідно до яких, зокрема, співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової компенсації вартості його частки.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на виділене в натурі майно на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства вищевказаним Законом України та підзаконними нормативно-правовими актами.

За змістом зазначених нормативно-правових актів - документом, що встановлює право власності на майновий пай, є відповідне свідоцтво, яке видається сільською, селищною радою, міською радою згідно зі списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства, а для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, до сільської, селищної ради подаються посвідчені в установленому законом порядку копія відповідної цивільно-правової угоди , попереднє свідоцтво та після їх отримання відповідна рада вносить зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недотримання позивачем встановленого законом порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділено власникам майнових паїв.

Також є правильним висновок апеляційного суду про те, що протокол засідання Спілки громадян - співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Зоря» та акти приймання-передачі не можуть бути підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини другої статті 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (із наступними змінами і доповненнями) майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Підпунктом «а» пункту 1 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99, а також пунктом 1 Указу Президента України від 29 січня 2011 року № 62/2001 передбачено забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями, вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину, виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального підтвердження, згідно з пунктами 13-14 якого майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 затверджено Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Згідно з пунктом 9 зазначеного Порядку виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Пунктом 16 Порядку встановлено, що визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку.

Незважаючи на те, що вищевказаний Порядок втратив чинність з 24 травня 2013 року - дня опублікування Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 253, його положення відповідають нормам глави 26 «Право спільної власності» ЦК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 20.05.2008 року № 315 затверджено Рекомендації щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, відповідно до пунктів 2.4, 2.5, 4.4 яких управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.

Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень про відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що власники спільної часткової власності здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників. Така згода співвласників майна має бути отримана від всіх співвласників. Рішення щодо виділення в натурі частки з майна має прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

В разі ж неможливості досягнення співвласниками такої згоди, спір може бути вирішений судом лише у випадку пред`явлення заінтересованою особою вимоги до всіх інших співвласників.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги та відмовився долучити до матеріалів справи рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року у справі № 131/1234/14-ц за позовом ФГ «Україна» до Співвласників майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», не заслуговують на увагу, оскільки зазначене судове рішення не стосується суті спору та не має преюдиційного значення в розумінні частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року для вирішення цієї справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко В. С. Висоцька І. М. Фаловська