АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/277/19Головуючий по 1 інстанції Корман О.В.
Категорія: 351000000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

за участю:

представника позивача Назаренка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року (постановленого суддею Корман О.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,- :

в с т а н о в и л а :

13 вересня 2018 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_5 звернулася до AT КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н від 29.12.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 04.07.2018 року має заборгованість 30006,05 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав AT КБ «Приватбанк», а тому позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на користь AT КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 30006,05 грн. за кредитним договором б/н від 29.12.2007 року та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року в задоволені позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору.

Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Заяви 29.12.2007 року відповідач була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, які долучені до позовної заяви, а також те, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 29.12.2007 року, які долучені до позовної заяви дійсно стосуються кредиту, яким користувалась відповідач так, як в Розрахунках та в Заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до AT КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н від 29.12.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк виконав свої зобов'язання та надав кредит. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 04.07.2018 року має заборгованість в сумі 30006,05 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що умови і правила не містять підпису відповідача, відтак належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7994 грн. 56 коп.; відсотками за користування кредитом в сумі 6929 грн. 64 коп.; штрафами (фіксована частина) в сумі 500 грн. та (процентна складова) в сумі 1405 грн. 05 коп., оскільки суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua.; або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua.), AT КБ «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила падання банківських послуг».

Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., згідно яких обслуговується відповідач.

Анкетою-заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно анкети-заяви відповідач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Таким чином, судом першої інстанції порушена норма матеріального права, а саме ст. 204 ЦК України.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідно до заяви, відповідач зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанка.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач укладання чи неукладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, таким чином судом першої інстанції помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

В силу ч.2 ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у AT "КБ "ПриватБанк", в якій виявила бажання отримати кредитні кошти та підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

Вказана позиція підтримана судовою практикою, а саме в Постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2018 року справа № 755/2720/16-ц. провадження 61-1411св18).

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Строк дії картки до серпня місяця 2018 року. Позивачем поставлені вимоги про стягнення заборгованості станом на 04 липня 2018 року.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Незастосування судом першої інстанції названих норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Отже, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідач зобов'язався:

- на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором;

- слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов'язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов'язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору, Відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором без номера від 29.12.2007 року за тілом кредиту в сумі 7994 грн. 56 коп. та за відсотками за користування кредитом в сумі 6929 грн. 64 коп. - підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення нарахованої пені в сумі 19130 грн. 60 коп., колегія суддів приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Разом з тим вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) -500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1405 грн. 05 коп., виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Проте, ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та в розумінні ст. 263 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому вірно врахована судом першої інстанції.

Враховуючи обов'язок боржника сплатити неустойку в разі порушення ним зобов'язання, а також неможливість одночасного застосування штрафу та пені, колегія суддів приходить до переконання за доцільне стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу (фіксована частина та процентна складова) та відмовити у стягненні нарахованої пені.

З огляду на викладене, у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, колегія суддів апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. - задовольняє частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року у даній цивільній справі скасовує та ухвалює нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольняє частково.

Стягує з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 29.12.2007 року в сумі 16829 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в сумі 7994 грн. 56 коп.; за відсотками за користування кредитом в сумі 6929 грн. 64 коп.;штрафу (фіксована частина) -500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1405 грн. 05 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої пені в сумі 19130 грн. 60 коп., відмовляє.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково (56,1%), у відповідності до вимог до ст. 141 ЦПК України колегія суддів пропорційно стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 2467 грн. 24 коп.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року (постановленого суддею Корман О.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 29.12.2007 року в сумі 16829 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в сумі 7994 грн. 56 коп.; за відсотками за користування кредитом в сумі 6929 грн. 64 коп.;штрафу (фіксована частина) -500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1405 грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 2467 грн. 24 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, але на умовах та в порядку визначеному ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Судді: Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л.