Справа № 585/1581/19
Номер провадження 2/585/626/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді В.О.Шульги, з участю секретаря С.А.Дем`яненко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягнуто на підставі судового наказу № 585/1161/19 від 05.04.2019 р. в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття та встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі - 1100 грн. щомісячно з 29.03.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття. Свою заяву мотивує тим, що з 16 липня 2016 р. перебуває в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . В провадженні Роменського міськрайонного суду знаходиться справа за його позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Протягом останніх місяців стосунки між ним та відповідачкою погіршилися, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Наразі відповідач мешкає з іншим чоловіком. Старший син залишився мешкати з ним, а молодший також проживає з ним 4 дні на тиждень, тобто фактично більшу частину часу, внаслідок того, що відповідач не може наглядати за ним в силу своєї зайнятості по роботі. Він є інвалідом 2 групи, потребує щоденної терапії, що пов`язано із значним и фінансовими витратами. Має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи викладене змушений звернутися до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, оскільки фактично на його утриманні постійно перебуває старший син, більшу часу і молодший, та непрацездатна матір, а він є інвалідом, тому розмір призначених аліментів не може бути таким, як зазначено в наказі № 585/1161/19 від 05.04.2019 та складати чверть заробітку платника аліментів. Крім того вважає, що до ухвалення рішення по справі про визначення місця проживання дитини, та стягнення аліментів, видача судового наказу за заявою ОСОБА_2 є передчасною. При цьому зауважив, що жодним чином не має наміру ухилятися від утримання дитини та готовий приймати фінансову участь, виходячи зі своїх можливостей та ряду аспектів, що можуть впливати на розмір суми аліментів.

Ухвалою від 14.05.2019 р. прийнято заяву і відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.06.2019 р. вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач його колишня дружина, вона з сім`ї пішла самостійно. Він має тяжке захворювання діабет. Старший син проживає з ним, і це визначено рішенням суду. Він допомагає хворій матері та треба сина навчати. Його заробіток невеликий і син після навчання йде підробляти, щоб були хоч якісь кошти. Він хоче, щоб була твердо визначена судом сума аліментів, щоб було зрозуміло, скільки саме він має сплачувати. Якщо він не зможе за станом здоров`я працювати, то він не зможе сплачувати аліменти в тому розмірі, який на сьогодні визначений. Рішення суду про стягнення аліментів було в травні 2019 року. До суду на розгляд справи його не викликали, він отримав готове рішення суду. В даний час з нього стягуються аліменти в сумі близько 2400 грн., а його заробітна плата становить 9,5 тис грн. довідку про заробітну плату він суду не надав, бо не думав що вона потрібна.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, оскільки повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання, направлялися за зареєстрованим місцем проживання останньої.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 - його батько, а відповідач - мати. Стосунки в нього з батьками нормальні. Вони з батьком проживають в АДРЕСА_1 . Харків на АДРЕСА_2 за адресою АДРЕСА_3 . З батьком він проживає постійно років два; мати живе окремо в будинку співмешканця, про це вона йому сама говорила. Батько хворіє, купує ліки. Скільки батько отримує заробітну плату, він не знає. Сам він навчається в професійно технічному училищі № 1, отримує стипендію в розмірі 500 грн., крім того інколи підробляє.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши подані докази дійшов такого висновку .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8).

В свідоцтвах про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , їх батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9,10)

Відповідно до судового наказу Роменського міськрайонного суду від 5 квітня 2019 р. з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , стягнуто на користь ОСОБА_2 , мешканки: АДРЕСА_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.(а. с. 17-18).

Як вбачається з довідки ТОВ «Рустлер Нерухомість Сервіс» № 216 від 04.12.2018р. ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря-сантехніка з 7 травня 2014 р. по теперішній час(а.с. 11).

Відповідно до рішення у справі 585/5048/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Роменської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини і ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , залишити його проживати разом з батьком - ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет з 2012 р., 1 типу, важка форма, лабільна течія зі схильністю гіпоглікемічних станів, йому призначено аналоги інсуліну за наявності бюджетних коштів на 3 місяці, та він перебував на лікуванні міській клінічній лікарні № 2 ім. пров. О.О.Шалімова з 19.03.2019 р. по 01.04.2019 р. (а. с. 12-14).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на його утриманні перебуває старший син, більшу частину часу і молодший, непрацездатна матір, а також те, що він хворіє на цукровий діабет, у зв`язку з чим не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Разом з цим суд,здійснюючи оцінку поданих доказів, дійшов таких висновків.

Посилання позивача про перебування на його утриманні старшого сина суд не може вважати достатнім доказом зміни матеріального становища позивача, як платника аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , і відповідно його врахувати, оскільки позивач відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати і утримував старшого сина як до видачі спірного судового наказу, так і після його видачі.

Щодо посилання позивача по те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, то позивачем на підтвердження вказаної обставини взагалі не надано жодного належного і допустимого доказу.

Так само позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що син ОСОБА_7 перебуває з ним 4 дні на тиждень.

Наявні ж в матеріалах справи висновок обласної експертної комісії з контролю за призначенням і змінами лікарських засобів інсулінів від 03.04.2019 р. № 17 та виписка із медичної картки позивача (а.с. 12,13) на думку суду свідчать лише про наявність у позивача захворювання, до речі ще з 2012 р., призначення йому у зв`язку з цим медикаментозного лікування, проте не є безумовним доказом того, що він змушений постійно витрачати власні кошти на придбання ліків, оскільки в висновку (а.с. 12) мова йде про бюджетні кошти і період медикаментозного лікування зазначено лише «три місяці». Інших же належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини, а саме зміни матеріального становища позивача та погіршення його здоров`я, суду не надано.

Крім цього позивач працює, що він підтвердив у судовому засіданні, проте довідку про розмір заробітку суду не надав, що перешкоджає суду визначити чи дійсно позивач не моє можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ОСОБА_1 офіційно працює (а.с. 11), а відповідач звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу скористалася своїм правом вибору (яке передбачено ст. 181 СК України) способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) суд вважає, що позивач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визначеному судом в судовому наказі розмірі, що становить 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, який є оптимальними та не завищений, та таким, що повністю відповідає інтересам дитини, виходячи з фактичних обставин справи.

І оскільки ОСОБА_1 , як платником аліментів, не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища та стану здоров`я, виходячи з пріоритету інтересів дитини та його потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Твердження позивача про наявність у нього на утримання старшого сина, місце проживання якого визначено з ним, не може бути прийнято судом як належний і допустимий доказ для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не позбавлений права скористатися своїм правом і звернутися до суду для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка проживає з ним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п.90) 0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст. ст. ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - підпис-

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга