Справа № 462/3966/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1578/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , з 2013 року до смерті тітки вона проживала разом з нею, здійснювала за нею догляд та вела господарство. Тітка за життя склала на неї заповіт, інших спадкоємців немає.

Просила встановити факт її спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини з метою оформлення прав на спадкове майно на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що відмовляючи у задоволенні її заяви суд посилається на Постанову Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої, на його думку при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Однак вказує, що четверта черга спадкоємців за законом регулюється ст.1264 Цивільного кодексу України, а вона подавала заяву про встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, в тому числі на час відкриття спадщини, тобто смерті, що регулюється ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу на те, що не просила в заяві від 27.06.2018 суд встановлювати факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у відповідності до ст.1264 ЦКУ, а факт постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем, у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦКУ, а для цього законодавець не вимагає постійне проживання не менш ніж 5-ть років.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 28 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22535586 від 22 квітня 2009 року ОСОБА_3 на праві власності належала квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , набута на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом р. №6-757 від 31 березня 2009 р.(а.с. 18, 19).

Згідно заповіту від 25 січня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі під № 147 та посвідченого приватним нотаріусом Мухою М.Т., ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві привітної власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13)

Як вбачається з матеріалів справи рідна тітка заявниці ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 березня 2018 року.

З копії спадкової справи №231/2018 встановлено, що 07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в четверту Львівську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 42 зв., 43).

Постановою державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. від 11 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.17).

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції керувався положеннями ст. 1264 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 від 27 червня 2018 року, вона не просила суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у відповідності до ст.1264 ЦКУ, а факт постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем, у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦКУ, а для цього законодавець не вимагає постійне проживання не менш ніж п`ять років.

Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В даному випадку від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно Акту ЖБК «Молодіжний» від 08 травня 2018 року та довідки ЖБК «Молодіжний» від 26 червня 2018 року ОСОБА_1 , 1965 р.н. проживала, але не була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 до дня її смерті, вела спільне господарство та доглядала за нею (а.с. 15, 16).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 з 2013 року в тому числі на час смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується також показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції, які також вказували, що ОСОБА_1 допомагала померлій та обслуговувала її в побуті, виконувала всю хатню роботу, оскільки тітка потребувала постійного догляду та допомоги, а після смерті ОСОБА_3 здійснила її поховання.

Враховуючи наведене, оскільки заявник позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які б підтверджували факт постійного проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, разом з тим зібраними під час розгляду справи доказами такий факт судом встановлено колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , як спадкоємця разом із рідною тіткою - спадкодавцем ОСОБА_3 , в тому числі на час відкриття спадщини, тобто її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.