РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яку у ході судового розгляду просила визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що між сторонами 25 листопада 1983 року був укладений шлюб. Тривалий час вони разом не проживають, та 30.07.2018 подала заяву про розірвання шлюбу до Київського районного суду м. Харкова.

Проте виник спір, щодо майна набутого у шлюбі, а саме квартири майнові права, на яку набуті на підставі договору купівлі продажу № НЗ-746 від 02.07.1996 року, згідно якого Продавець ОСОБА_3 продала, а Покупець ОСОБА_4 придбав однокімнатну квартиру, загальною площею 38,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Так як відносини подружжя ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у позивача були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності виключно на Відповідача.

Кошти за квартиру сплачені спільно з сімейного бюджету. Сума була сплачена повністю. На даний час у спірній квартирі мешкає спільна з відповідачем дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована у зазначеній квартирі.

В зв'язку з викладеним у позивача виникла необхідність звернутися до суду з проханням про захист порушених прав та поділу квартири - нашого спільного майна.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, подала до суду заяву слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, судові витрати прсила покласти на неї.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, направив до суду заяву слухати справу за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд перевірив матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 ТА ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 25.11.1983 у Московському районному органі ДРАЦС м. Харкова. / а.с. 6/

Згідно договору купівлі продажу № НЗ-746 від 02.07.1996, продавець ОСОБА_3 продала, а покупець ОСОБА_4 придбав однокімнатну квартиру, загальною площею 38,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

/ а.с. 5/

На підставі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

У разі поділу спільного сумісного майна подружжя за ст.70 СК України, частки кожного є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В порядку ст. ст. 69, 70, 71 ч. 5 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що спірна квартира була придбана в період шлюбу та є спільною власністю подружжя, а тому необхідно визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 258, 259, 260, 264, 265 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 68, 70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, 1/2 частину квартири, загальною площею 38,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 14.03.2019.

Суддя -