Єдиний унікальний номер 243/4671/17 Номер провадження 22-ц/804/2734/19
Головуючий в І інстанції - Пронін С.Г. Єдиний унікальний номер 243/4671/17
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2734/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М. Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2019 року цивільну справу №243/4671/17 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий у 1 інстанції суддя Пронін С.Г., повний текст рішення складено 06 серпня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У травня 2017 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що 03 липня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 3 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 78 582 гривні 75 копійок, яка складається з наступного: 7 510 гривень 62 копійки - заборгованість за кредитом; 63 566 гривень 98 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 286 гривень 92 копійки - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 3 718 гривень 23 копійки - штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

В зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 78 582 гривні 75 копійок та понесені ним судові витрати в розмірі 1 600 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 липня 2013 року у сумі 7 301 гривня 83 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 520 гривень 37 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 781 гривня 46 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовив та розподілив судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки це є договором приєднання. Крім того, повна сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7510,62 підтверджується випискою по рахунку відповідача, що є первинним документом банківського обліку. Суд безпідставно ототожнив розмір кредитного ліміту та суму фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Відповідно, суд безпідставно зменшив і суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки 30.00% та суми по тілу кредиту, що задовольнив у своєму рішенні.

Відповідач надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування зазначила, що апелянтом було пропущено строк для подання апеляційної скарги. По суті вимог звертає увагу на те, що сума заборгованості по тілу кредиту, зазначена позивачем, не відповідає розміру встановленого кредитного ліміту. Доказів про узгодження підвищення кредитного ліміту надано не було. Щодо стягнення заборгованості за процентами, то відповідач зазначає що у даному випадку необхідно виходити саме з розміру процентної ставки 30% річних, та погоджується з розрахунками суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Сторонами судове рішення в частині задоволення позовних вимог та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, пені та комісії не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 03 липня 2013 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданими позивачем доказами, загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 30 квітня 2019 року становить 78582 грн 75 коп. і складається із: 7510 грн 62 коп. заборгованості за тілом кредиту; 63566 грн. 98 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3286 грн 92 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн 00 коп. (фіксована частина) і 3718 грн 23 коп. (процентна складова) штрафу.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 , а також виписки по її картковому рахунку вбачається, що 03 липня 2013 року, тобто на день отримання відповідачем вищенаведеної кредитної картки кредитний ліміт по ній становив 0 гривень, а 17 жовтня 2013 року його було збільшено до розміру 3 700 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування. Послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, установивши у справі, яка переглядається, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, а інших умов договору сторони не підписували, суд правильно зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, лише у разі, якщо саме ці Умови і правила були чинними під час укладення договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг були чинними на час укладення договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також. Якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на встановлені обставини та з урахуванням визнання відповідачем факту отримання кредиту в розмірі 3700 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту, які не повернуті, про що зазначено останньою у своїх запереченнях на позовну заяву, оцінивши з додержанням вимог процесуального закону надані учасниками справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в межах встановленого кредитного ліміту.

Такий висновок суду не спростовується доводами апеляційної скарги, у тому числі про доведеність позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7510 грн 62 коп., що складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 3520,37 грн. та простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3990,25 грн.

Відхиляючи наведений довід скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначив про те, що предметом укладеного 03 липня 2013 року кредитного договору є грошові кошти у сумі 3700 грн 00 коп., а пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 передбачено право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Однак з матеріалів справи, у тому числі з наданого позивачем розрахунку, не вбачається, коли саме банк скористався своїм правом щодо зміни кредитного ліміту, який розмір встановлений; а також що ОСОБА_1 , яка не підписувала Умови і правила надання банківських послуг, погодилася зі зміною кредитного ліміту і вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу в заявленому позивачем розмірі щодо тіла кредиту.

Згідно з матеріалами справи, до позовної заяви доданий витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/70. Проте належними доказами не підтверджується, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг, витяг з яких доданий до позовної заяви, були чинними на час укладення договору, оскільки згідно з офіційним сайтом ПриватБанку - https://privatbank.ua/kredity/, до цих Умов і правил з дня їх затвердження і до часу укладення 03 липня 2013 року спірного договору неодноразово вносились зміни і доповнення. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про зміну (зменшення, збільшення або анулювання) кредитного ліміту, наданий банком при зверненні до суду з позовом витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 3520 грн 37 коп.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом. то апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 03.07.2013 року процентна ставка не зазначена, також не зазначено номер та тип картки, який було оформлено відповідачу, не зазначено умови надання кредиту. Як вже було зазначено раніше, наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. При обчисленні розміру процентної ставки позивач також посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Та зазначав, що процентна ставка відповідно до тарифів змінювалась і становила у період: з 03.07.2013 року по 31.08.2014 року - 30.00% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34.8% річних, з 01.04.2015 року по 30.04.2017 року - 43.2 % річних. Але позивачем не доведено, що сторонами було узгоджено такі умови сплати процентів за користування кредитними коштами.

Проте, з урахуванням визнання відповідачем факту узгодження відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що зазначено останньою у своїх запереченнях на апеляційну скаргу, оцінивши з додержанням вимог процесуального закону надані учасниками справи докази, апеляційний суд вважає, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за користування кредитом з розрахунку 30.00% річних за період 20.10.2013 року по 30.04.2017 року, які нараховані на поточну заборгованість 3520 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду та зводяться до переоцінки доказів. Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року зупинено дію рішення суду першої інстанції до закінчення апеляційного провадження, слід поновити дію цього судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

О.О. Тимченко