Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4497/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкової О.С.
Категорія 29 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 01 серпня 2019 року суддею Рожковою О.С. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 12 серпня 2019 року,

у справі №296/4497/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування збитків,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяв від 08.06.2018 та 17.08.2018 (т. 1 а.с. 30-31, 65-67), зазначив, що 27.07.2017 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини ОСОБА_3 , пошкоджено належний йому транспортний засіб ВАЗ-21154, номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ним та приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп (далі - ПАТ «УСК «Княжа»), страховик відмовився сплатити йому страхове відшкодування. Тому, просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , як винної особи, та з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»), як страховика останнього, 35477,14 грн на відшкодування матеріальних збитків.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 .

На думку ОСОБА_1 , суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не звертався до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому судом не враховано, що ОСОБА_3 зник з місця ДТП, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність у винної особи страхового полісу. Фактично страхова компанія завдавача шкоди була встановлена під час розгляду справи судом 08.08.2018 і ОСОБА_2 17.08.2018 на адресу ПрАТ «УПСК» направлена позовна заява та інші документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. Отже, вважає, що строки звернення до страхової компанії позивачем не пропущені. Також, вважає, що ОСОБА_2 правильно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом солідарного стягнення шкоди з особи, яка завдала шкоди, та зі страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Крім того, вважає, що висновок експерта є належним доказом вартості завданого збитку, проте суд безпідставно послався на неможливість його врахування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 послався на недоведеність позивачем розміру шкоди та відсутність звернення позивача до ПрАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, що унеможливлює стягнення шкоди з нього, як особи винної у ДТП. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ПрАТ «УПСК» у відзиві на апеляційну скаргу послався на те, що позивач у порушення Закону не звернувся до страховика в триденний строк з дати настання ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування у межах визначеного Законом річного строку з моменту ДТП не подав та до повідомлення страховика про ДТП провів власну експертизу пошкоджень автомобіля, що унеможливлює стягнення матеріальної шкоди з страхової компанії та вказує на правильність рішення суду першої інстанції, яке просив залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2017 о 15 год. 15 хв. ОСОБА_3 по м-ну Привокзальному, 2, в м.Житомирі, керуючи автомобілем ВАЗ-2105, номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб ВАЗ-21154, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу здійснив рух та скоїв наїзд на автомобіль "Део Ланос", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , який був припаркований попереду, після чого місце пригоди залишив, чим порушив п.2.3-б, п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортні засоби механічно пошкоджено (т.1 а.с.11).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.10.2017, яка набрала законної сили 31.10.2017, відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (т.1 а.с. 11).

ОСОБА_2 є власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу ВАЗ-21154, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно висновку експертного дослідження №430 від 26.09.2017, виконаного судовим експертом ОСОБА_6., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ-2115, номерний знак НОМЕР_1 складає 33977,14 грн (т. 1 а.с. 4-9).

Також, позивач поніс витрати на послуги з оцінки вартості матеріального збитку внаслідок ДТП в сумі 1500 грн (т. 1 а.с. 10, 83).

Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечувалось відповідачами, ОСОБА_3 , як особа, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом ВАЗ-2105, номерний знак НОМЕР_2 , є особою, відповідальність якого застрахована ПрАТ «УПСК» за страховим полісом АК/3783813, який був чинний на момент ДТП (т. 1 а.с. 49). Проте, повідомлення до ПрАТ «УПСК» про ДТП від її учасників не надходило (т. 1 а.с. 116-118).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для відповідальності особи, яка завдала шкоди, оскільки його цивільна відповідальність була застрахована у ПрАТ «УПСК». Також, вказав, що позивачем пропущено встановлений законом річний строк для звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та не доведено належними доказами розміру завданої шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц).

ОСОБА_3 свого обов`язку, який передбачений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, не виконав.

Крім того, як вбачається із постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 20.10.2017 ОСОБА_3 залишив місце ДТП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

У зв`язку із цим, ПрАТ «УПСК» було позбавлене можливості прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування, а потерпілий самостійної можливості подати заяву про страхове відшкодування у встановлені законом строки.

Посилання на те, що ОСОБА_2 пропустив річний строк, встановлений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону для подання заяви про страхове відшкодування до ПрАТ «УПСК», який є присічним і поновленню не підлягає, не позбавляють його права на відшкодування шкоди від особи, яка її завдала.

Отже, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану ДТП, слід покласти на винну особу.

Оскільки наданий ОСОБА_2 до матеріалів справи висновок експертного дослідження № 430 від 26.09.2017, складений судовим експертом ОСОБА_6., не спростований ОСОБА_3 , посилання останнього на не доведення позивачем вартості матеріального збитку є безпідставними. Клопотання про призначення судової експертизи з метою з`ясування таких обставин відповідач не заявляв.

Крім того, в суді першої інстанції був допитаний судовий експерт ОСОБА_6 , який пояснив, що пошкоджений автомобіль не міг експлуатуватись після ДТП, так як завдані пошкодження унеможливлювали його рух. Також, експерт зазначив, що пошкодження автомобілю завдані внаслідок одного сильного удару, який міг бути нанесений іншим автомобілем і інших ознак ударів і пошкоджень під час дослідження він не виявив.

За вищенаведених обставин, рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 серпня 2019 року слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 33977,14 грн - матеріального збитку, завданого пошкодженням належного йому майна, 1500 грн - витрат на послуги з оцінки вартості матеріального збитку, а всього 35477,14 грн - матеріальної шкоди та 1777,20 грн судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2019 року скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 35477,14 грн матеріальної шкоди та 1777,20 грн судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.