Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 686/17771/18

провадження № 61-7064ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання до надання інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» (далі - ПАТ «ПУМБ»), про визнання дій протиправними, зобов`язання до надання інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2018 року у відділенні

АТ «ПУМБ» на вулиці Зарічанській, 18 у місті Хмельницькому ОСОБА_1 придбала 200 доларів США. При здійсненні валютно-обмінної операції позивач передала касиру банку зайву купюру номіналом 200 грн, однак, відповідач не визнав цієї обставини. 15 травня 2018 року вона звернулася до АТ «ПУМБ» з інформаційним запитом, у якому просила відповідача надати фрагмент запису з камер відеоспостереження робочого місця касира (на електронному носії) або надати можливість переглянути цей фрагмент відеозапису у приміщенні банку. Листом від 12 червня 2018 року АТ «ПУМБ» відмовило позивачу у наданні інформації з посиланням на те, що запитувані нею відомості містять банківську таємницю.

Посилаючись на те, що відмова банку є незаконною та порушує її права як споживача банківських послуг, до того ж АТ «ПУМБ» надало відповідь з порушенням строку його розгляду, ОСОБА_1 просила суд визнати відмову АТ «ПУМБ» у наданні інформації протиправною, визнати порушення банком строку надання відповіді на її звернення від 15 травня 2018 року протиправним, зобов`язати банк надати їй фрагмент відеозапису з камер спостереження на час купівлі валюти та стягнути з відповідача на свою користь 5 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 13 грудня 2018 року (у складі судді Палінчака О. М.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ПАТ «ПУМБ» надати ОСОБА_1 на її запит інформацію, а саме: фрагмент відеозапису з камер спостереження, на якому зафіксовано купівлю нею 11 травня 2018 року у відділенні № 3 ПАТ «ПУМБ» у місті Хмельницькому 200 доларів США.

Визнано протиправним перевищення ПАТ «ПУМБ» визначеного Законом України «Про звернення громадян» строку надання відповіді ОСОБА_1

на її запит від 15 травня 2018 року.

Зобов`язано ПАТ ПУМБ» надати ОСОБА_1 фрагмент відеозапису з камер спостереження, на якому зафіксовано купівлю нею 11 травня 2018 року у відділенні № 3 ПАТ «ПУМБ» у місті Хмельницькому 200 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року

(у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О.) рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 13 грудня 2018 року в частині зобов`язання до надання інформації скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про зобов`язання надання фрагменту запису з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано купівлю нею 11 травня 2018 року іноземної валюти, відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

05 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Предметом позову у цій даній справі є захист прав споживачів, зокрема, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, тобто ціна позову станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Також позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про визнання дій протиправними, зобов`язання до надання інформації.

Апеляційним судом вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(«Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Заявник зазначає, що дана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Позивач вказувала, що апеляційний суд порушив вимоги статті 81 ЦПК України, оскільки обставину ненадання банком запису з камер відеоспостереження (відсутність відеозапису, його знищення чи втрату) повинен доводити відповідач, а тому є підстави, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Однак, зазначені доводи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відповідно до підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими та такими, що не підтверджують підстави для необхідності відкриття касаційного провадження, оскільки Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, обставини конкретної справи, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання до надання інформації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська