н/п 2/174/329/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Шарапової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся (матір її батька) ОСОБА_2 . На час її смерті вона була одружена з громадянином ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частку належній їй на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка зазначеної квартири на час смерті бабусі належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_3 .. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень та розташована на 2 поверсі двоповерхового будинку. Оскільки заповітів на час своєї смерті бабуся не залишила, я вважала, що спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були її чоловік ОСОБА_3 та син (батько заявниці) ОСОБА_4 . Таким чином, оскільки до спадкоємців першої черги за законом після смерті бабусі вона не відносилась та відповідно не мала справа на спадкування, а тому відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала.

В 2018 році вона отримала через органи юстиції свідоцтво про смерть свого батька, ОСОБА_4 , яке було видане 29.09.2017 року Новодвінським територіальним відділом агентства ЗАГС Архангальської області Російської Федерації, згідно якого її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Новодвінськ Архангельської області. Про смерть батька до 2018 року вона не знала так, як батьки перебуваючи в шлюбі проживали в Чехословацькій Соціалістичній республіці, в 1983 році вони розлучились та її матір разом з нею виїхали на постійне проживання до України, а батько залишився жити в Чехословаччині. В 2017 році вона вирішила розшукати батька і через органи юстиції України був зроблений запит до компетентних органів Російської Федерації та у відповідь вона отримала свідоцтво про смерть її батька, з якого вбачалось, що батько помер ще в 2001 році, тобто до смерті його матері (її бабусі), яка померла в 2004 році.

В 2019 році вона звернулась до Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за правом представлення після смерті її бабусі ОСОБА_2 28.03.2004 р. 05.08.2019 року, державний нотаріус Канюга О.В. винесла постанову про відмову їй у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкування, так як нею пропущено встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця. Вважає, що даний строк нею пропущений з поважної причини, так як на момент смерті бабусі вона не знала, що помер її батько (син бабусі) та вона має право на спадкування відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, за правом представлення. Про смерть батька вона дізналась тільки в 2018 році. Як слідує з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2019 року, після смерті її бабусі 05.08.2019 року була відкрита спадкова справа № 88/2004 р. за якою спадщину прийняв чоловік бабусі ОСОБА_3 , в свою чергу ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і як їй відомо на цей час спадщину ніхто не прийняв.

Позивачка просить встановити їй додатковий строк у три місяці з моменту набрання даним рішенням законної сили для прийняття спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , судові витрати покласти на неї.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву та просить розглядати та закінчувати розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 26)

Представник відповідача - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав передбачених ст.1272 ЦК України (а.с. 24).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає по наступним підставам.

Так, факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_2 видане бюро ЗАГС Вільногірського виконкому Дніпропетровської області, вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб заявниці серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 20.02.2015 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 » (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження батька заявниці серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5 виданого Новодвинським територіальним відділом агентства ЗАГС Архангельської області, батько заявниці ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Факт звернення позивачки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та факт відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.08.2019 року, відповідно до якої державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В., розглянуто документи та заяву ОСОБА_7 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабусі ОСОБА_2 та відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину зв`язку з тим, що заявниця на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 разом з нею не проживала і заяву про прийняття спадщини не подавала, тобто спадщину у встановлений законом строк не прийняла, згідно матеріалів спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 отримав її чоловік ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до копії актового запису про смерть № 80, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та м. Вільногірську ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вільногірськ Дніпропетровської області (а.с.34).

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного суду від 26.06.2019 року, справа № 565/1145/17).

Відповідно до абзацу 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_7 є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , інша Ѕ частка зазначеної квартири на час смерті ОСОБА_2 належала її чоловіку ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті своєї дружини та отримав свідоцтво про прав на спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Інший спадкоємець ОСОБА_2 - її син (батько позивачки) ОСОБА_4 помер до смерті спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За ствердженням позивачки нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини в зв`язку з тим, що вона не вважала себе спадкоємицею, оскільки спадкоємцями першої черги за законом були її батько ОСОБА_4 та чоловік бабусі ОСОБА_3 , а про смерть батька вона дізналася лише в 2018 р.

Відповідно до ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою поза розумним сумнівом, не доведено, що неприйняття нею спадщини після померлої бабусі сталося внаслідок об`єктивних, непоборних та істотних труднощів, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла ще в 2004 році, з часу її смерті минуло більше 15 років, а з часу смерті батька позивачки у 2001 р.- більше 18 років, за цей час позивачка мала змогу дізнатись про долю свого батька, але ініціювала вирішення даного питання через органи юстиції лише у 2017 році, а з даною заявою до суду звернулася тільки 09.08.2019 р., тому позивачкою поза розумним сумнівом не доведено поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Крім того, згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Таким чином, спадщина це один із об`єктів цивільних прав, до складу якого входить не майно, а право на майно.

Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття спадкоємцем права власності на майно, яке належало померлому спадкодавцю.

Крім того, спадщина має чітко визначені межі існування з часу відкриття спадщини до оформлення спадкоємцями прав на спадщину, тобто отриманням у встановленому законом порядку свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, спадщину після померлої ОСОБА_2 прийняв її чоловік ОСОБА_3 , отримавши 04.10.2004 р. у встановленому законом порядку свідоцтво на право на спадщину, що позивачкою не оспорюється.

При таких обставинах спадщина, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , як об`єкт цивільних прав, припинила своє існування внаслідок реалізації спадкоємцем ОСОБА_3 свого права на прийняття спадщини, що відповідно, унеможливлює поновлення позивачці строку для прийняття спадщини, якої як об`єкту цивільних прав, на даний час не існує.

При таких обставинах, суд не приймає визнання позову відповідачем - Вільногірською міською радою Дніпропетровської області, оскільки дана позиція не мотивована і не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

З рахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі у виді сплаченого ОСОБА_7 судового збору в розмірі 768.40 грн., слід віднести на рахунок позивачки згідно її заяви.

На підставі ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 200, 206, 223, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задовленні позову ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору покласти на позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова