Провадження №2/522/4675/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
в складі: судді - Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,
ВСТАНОВИВ:

Позивач 07.12.2017 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 6454,35 грн.

В обґрунтування позову вказано, що постановою Конотопського міського суду Сумської області від 12.12.2002 року у справі №2-2372/02 за позовом ОСОБА_2 з позивача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј заробітку позивача. Виконавчий лист було направлено за місцем роботи ОСОБА_1 , проте у 2003 році у зв`язку з переведенням до іншої військової частини виконавчий лист було втрачено. З того часу виплата аліментів здійснювалась на підставі рапорту позивача. Відрахування з заробітної плати продовжувалися до березня 2014 року, але після анексії АР Крим та передислокації військової частини до міста Одеси, у зв`язку із захворюванням його доньки від другого шлюбу, виплата аліментів з квітня 2014 року по жовтень 2014 року припинилась. З листопада 2014 року на підставі рапорту позивача виплата аліментів на сина продовжилась з листопада 2014 року. Відповідачка, завідомо знаючи про сплату аліментів за січень-березень 2014 року, але маючи впевненість, що всі фінансові документи залишилися на окупованій території Криму 30.09.2014 року звернулась до Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ із заявою про примусове виконання постанови Конотопського міського суду Сумської області, зазначивши, що позивач не сплачував аліменти з 01.01.2014 року. Відповідно до постанови державного виконавця з лютого 2015 року фактично з ОСОБА_1 стягувалось 50% на користь ОСОБА_2 . Після додаткового опрацювання фінансових документів державний виконавець вніс зміни до постанови, оскільки стало відомо, що аліменти стягувалися. Так у зв`язку з подвійним стягненням ОСОБА_2 безпідставно отримала кошти у розмірі 6454,35 грн. Позивач вказує, що набуття коштів відбулося у зв`язку з рахункової помилкою та недобросовісністю відповідачки, яка повідомила неправдиві дані до державної виконавчої служби.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.218 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалою суду від 08.02.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду та скасовано заочне рішення суду від 19.09.2018 року., справу призначено до розгляду в судовому засіданні 19.02.2019 року.
Розгляд справи у судовому засідання 19.02.2019 року було відкладено на 13.03.2019 року.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Довідкою бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2012 року підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно сплачував аліменти згідно виконавчого листа Конотопського суду від 2002 року №2-2372.
30.03.2014 року ОСОБА_2 звернулась до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Відповідачка вказала, що з 01.01.2014 року по сьогоднішній день (30.09.2014 року) не виконує рішення суду та не проводить сплату аліментів.
Довідкою про грошове забезпечення та відраховані аліменти №254124/1-1028 від 15.03.2015 року підтверджується твердження позивача про те, що ОСОБА_1 сплачував аліменти за січень-березень 2014 року (відрахування від заробітної плати у розмірі 1904,60 грн. щомісячно).
З квітня по листопада 2014 року відрахувань з заробітної плати ОСОБА_1 не здійснювалось, що підтверджується Довідкою про грошове забезпечення та інші доходи військової часини НОМЕР_2 .
Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-4/811від 27.01.2015 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 . На 27.01.2015 року утворилась заборгованість, що станом на 01.01.2015 року склала 17 7569,21 грн.
Для вирішення ситуації, щодо стягнення з ОСОБА_1 50% заробітку він звернувся до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою від 02.10.2015 року згідно якої просив перерахувати стягнення з його доходу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надала неправдиві свідчення.

В результаті було внесено зміни до постанови №В-4/811 від 27.01.2015 року, стягнення аліментів з ОСОБА_1 продовжилося відповідно до виконавчого листа, що підтверджується листом державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №22617 від 20.10.2015 року.

Позивач вказує, що переплата утворилась за період з 01.01.2014 року по жовтень 2015 року, проте доказів сплати за весь період аліментів а доказів отримання відповідачем аліментів за такий період до матеріалів справи не додано.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, вбачається, що ОСОБА_2 повідомила державного виконавця про несплату аліментів з 01.01.2014 року, в той час як довідкою (а.с.6) підтверджується, що ОСОБА_1 сплачував аліменти за січень-березень 2014 року, проте докази отримання аліментів ОСОБА_2 за цей період відсутні, що не може свідчити про недобросовістність дій відповідачки.
У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1212, 1213, 1214, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65026, м. Одеса, Польський узвіз, 6) про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави залишити без задоволення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.03.2019 року.

Суддя В.Я.Бондар