Справа № 466/4185/19 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2763/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 466/4185/19

Провадження № 22-ц/811/2763/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року у складі судді Невойта П.С.

у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ст.. 263 ЦПК України.

Зазначає, що у мотивувальній частині рішення суд вийшов за межі позовних вимог та за межі предмета доказування.

Так, у мотивувальній частині рішення суд зазначає наступне: «Сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалась одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі.», «офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де знаходиться АДРЕСА_3 .

Вказує, що питання реконструкції нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 , користування зазначеними нежитловими приміщеннями не мають жодного значення для розгляду справи про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , жодних пояснень з приводу зазначених обставин ні він, ні його представник не надавали.

Окрім того, звертає увагу, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де зокрема , однією із заявлених позовних вимог є визнання спірного нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_2 .. Вважає, що ухвалюючи вкащане рішення, суд першої інстанції вже фактично вирішив позовні вимоги в межах іншої справи, зазначивши що нежитлові приміщення є спільною власністю подружжя.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16.07.2019 року змінити, виключивши з тексту судового рішення абзац «Сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалась одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі.» та фразу «офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де знаходиться квартира.»

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було встановлено, що сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалась одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі та що офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де знаходиться квартира.

Колегія суддів приходить до висновку, що встановлюючи вказані обставини суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просила суд усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим АДРЕСА_4 иміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

Питання реконструкції нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 , користування зазначеними приміщеннями не були предметом розгляду справи щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ., окрім того вказані питання є предметом розгляду іншої справи щодо поділу майна подружжя сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є підставними, суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, а тому рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалася одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі а також те, що офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де знаходиться квартира.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2019 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що сторони у справі також визнали той факт, що квартира реконструювалася одночасно з добудовою нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_2 з 2003 по 2010 роки під час перебування у шлюбі а також те, що офіс у якому працюють сторони і належить їм на праві власності примикає до будинку, де знаходиться квартира.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2019 року.

Головуючий

Судді