Справа № 383/876/18
Номер провадження 2/383/36/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Потапчук Н.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області, в залі засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу №383/876/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу з спадкоємців спадкового майна за договором позики спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу з спадкоємців спадкового майна за договором позики спадкодавця.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04 лютого 2011 року уклав з ОСОБА_4 договір позики оформленого розпискою, згідно з яким передав останньому грошові кошти у сумі 40000 грн. під 30% річних, з умовою їх повернення через пять років, тобто до 04 лютого 2016 року. По закінченню зазначеного строку ОСОБА_4 борг не повернув.

03.08.2017 року ОСОБА_4 помер, у звязку з чим 20 грудня 2017 року позивач направив за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Апостолівського районного округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 про погашення заборгованості за договором позики від 04 лютого 2011 року.

23.01.2018 року приватний нотаріус Апостолівського районного округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_1 про те, що його претензію доведено до відома спадкоємців.

03 лютого 2018 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від сина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2, в якому останній повідомив про те, що не визнає вимоги кредитора щодо сплати боргу його покійного батька в розмірі 112000 грн., посилаючись на фіктивність боргової розписки.

З урахуванням викладеного та враховуючи обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна, позивач, уточнивши позовні вимоги (Т.1 а.с.200-205), просив стягнути з відповідачів на його користь 112000 грн. в рахунок погашення боргу і 30% річних за договором позики від 04 лютого 2011 року, укладеним між ним та спадкодавцем ОСОБА_4, у частках пропорційно вартості одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_4 майна, а саме: з ОСОБА_2 86,6% боргу, що становить 96992 грн., з ОСОБА_3 13,4% боргу, що становить 15008 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (Т.1 а.с.33-35).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні та витребувано докази у справі (Т.1 а.с.46-47).

27 вересня 2018 року представник відповідача адвокат ОСОБА_6 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що боргу у ОСОБА_4 не було, а надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом отримання ОСОБА_4 в борг 40000 грн. (а.с.66-67).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (Т.1 а.с.190-191).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.1 а.с.214-215).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, додатково пояснивши, що після смерті батька ОСОБА_4 успадкував земельну ділянку, яка перебуває у оренді фізичної особи-підприємця ОСОБА_7.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, вказавши, що розписка не є доказом укладення договору, не містить персональних даних позикодавця (паспорт, ідентифікаційний код) та підтвердження передачі коштів позичальнику, а тому не породжує ні прав, ні обовязків у осіб, які в ній зазначені.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічний правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

Судом встановлено, що 04 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40000 грн. на пять років зі сплатою 30% річних, які зобовязувався повернути 04 лютого 2016 року.

На підтвердження факту укладення договору позики та його умов, ОСОБА_4 видав ОСОБА_1 письмову розписку від 04 лютого 2011 року, яка посвідчує факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 40000 грн. від позивача (а.с.224).

Таким чином, вказана розписка від 4 лютого 2011 року є письмовим документом на підтвердження укладення договору позики та його умов у розумінні статті 207 та частини другої статті 1047 ЦК України, а тому доводи представника відповідача щодо не укладення договору позики суд оцінює критично та відхиляє.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору позики сторони погодили сплату відсотків за користування позикою в розмірі 30% річних.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

03 серпня 2017 року у м. Апостолове Апостолівського району Дніпропетровської області помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №761051, виданим 03.08.2017 року (Т.1 а.с.82).

Зобовязання ОСОБА_4 з повернення грошових коштів у розмірі 40000 грн. згідно розписки від 04 лютого 2011 року на час його смерті не було виконано.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязанні повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

20 грудня 2017 року позивач направив до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 про зобовязання задовольнити вимоги кредитора за договором позики від 04.02.2011 року в загальній сумі 112000 грн. (Т.1 а.с.175-177).

Листом від 23.01.2018 року №43(02-14)197-2017 приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_1 про те, що його претензію доведено до відома спадкоємців (Т.1 а.с.178).

03 лютого 2018 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від сина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 в якому останній повідомив про те, що не визнає вимоги кредитора щодо сплати боргу його покійного батька в розмірі 112000 грн., посилаючись на фіктивність боргової розписки.

Зважаючи на наведене, наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 предявив вимогу кредитора за місцем відкриття спадщини у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

З матеріалів спадкової справи №197/2017 до майна померлого 03.08.2017 року ОСОБА_4 (Т. а.с.80-164), вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року.

Спадщина, на яку видане свідоцтво ОСОБА_3 складається із Ѕ частки житлового будинку загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. з відповідними господарчими і побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Апостолове Дніпропетровської області, вул. Нагірна, 15, що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, за реєстровим №834 (Т.1 а.с.157). Вартість вказаного житлового будинку з відповідними господарчими і побутовими будівлями і спорудами за даними КП «Апостолівське БТІ» становить 60956 грн., тобто вартість Ѕ його частки становить 30478 грн. (Т.1 а.с.127-128).

Спадщина, на яку видане свідоцтво ОСОБА_2 складається із земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2328 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №087603, виданого 15.03.2004 року (а.с.159). Проіндексована нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 26.09.2018 року складає 196558 грн., що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_7 від 19.12.2018 року (Т.1 а.с.243).

Загальна вартість спадкового майна складає 227036 грн.

Таким чином, оскільки зобовязання ОСОБА_4 з повернення грошових коштів за розпискою від 04 лютого 2011 року на час його смерті не виконано, тому з відповідачів, як спадкоємців майна померлого, на користь позивача підлягає стягненню сума боргу і 30% річних за період з 04.02.2011 року по 04.02.2016 рік (дата повернення боргу) за договором позики пропорційно вартості успадкованого ними у спадщину, після смерті ОСОБА_4 майна, а саме з: ОСОБА_2 86625,75 грн. та з ОСОБА_3 13403,98 грн., задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 30% річних в розмірі 11970,27 грн., оскільки нараховані поза межами строку дії договору позики, який визначений до 04.02.2016 року включно.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, а саме з ОСОБА_2 в розмірі 969,92 грн. та з ОСОБА_3 в розмірі 150,08 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 629, 1046-1049, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 86625,75 грн. в рахунок погашення боргу і 30% річних за договором позики від 04.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 969,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13403,98 грн. в рахунок погашення боргу і 30% річних за договором позики від 04.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 150,08 грн.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення відсотків в розмірі 11970,27 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, п.і. 27240.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія ЕА №261765, виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 03.06.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, п.і. 27240.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія ЕА №588038, виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 15.01.1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, п.і. 27240.

Повне судове рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя І. М. Адаменко