Номер провадження: 22-ц/813/934/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення, скасування в частині розпорядження органу приватизації, зобов'язання внести зміни до розпорядження та свідоцтва про права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», в якому просив:

- встановити юридичний факт, що ОСОБА_6 на підставі обмінного ордеру НОМЕР_1, виданого Бюро обміну житловими приміщеннями Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів 13.04.1979 року з правом на площу її чоловіка ОСОБА_7, отримали право вселення до окремої ізольованої квартири АДРЕСА_1;

- скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради, як органу приватизації, за №46251 від 31.10.1994 року, а також усі внесені наступні зміни до нього, щодо передачі у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,60 кв.м., в частині що стосується передачі у власність квартири спільного заселення загальною площею 44,44 кв.м.;

- зобов'язати Департамент міського господарства Одеської міської ради внести частково зміни до розпорядження органу приватизації №46251 від 31.10.1994 року, а також у всі внесені наступні зміни до нього, зазначивши в ньому, що окрема квартира АДРЕСА_1 площею 45,60 кв.м. передається у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках;

- зобов'язати Департамент міського господарства Одеської міської ради внести частково зміни до свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації № 46251 від 31.10.1994 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №12-1675, а також у всі внесені наступні зміни до нього, зазначивши в ньому, що окрема ізольована квартира АДРЕСА_1 площею 45,60 кв.м. належить на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7, скасувавши частки квартири спільного заселення;

- скасувати розпорядження органу приватизації №57756 від 17.05.1995 року, а також у всі внесені наступні зміни до нього, щодо передачі у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рівних частках квартири АДРЕСА_3 площею 53,50 кв.м. в частині передачі у власність квартири спільного заселення загальною площею 53,50 кв.м.;

- зобов'язати Департамент міського господарства Одеської міської ради внести частково зміни до розпорядження органу приватизації №57756 від 17.05.1995 року, а також у всі внесені наступні зміни до нього, зазначивши в ньому, що окрема квартира АДРЕСА_2 площею 53,50 кв.м. передається у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рівних частках;

- зобов'язати Департамент міського господарства Одеської міської ради внести частково зміни до свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1995 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації №57756 від 17.05.1995 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №13-2198, зазначивши в ньому, що окрема ізольована квартира АДРЕСА_2 площею 53,50 кв.м. належить на праві приватної власності в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_8, скасувавши частки квартири спільного заселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він є спадкомцем за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

13.04.1979 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі обмінного ордеру здійснили обмін свого житла на окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_1. Згідно журналу внутрішніх обмірів та підрахунків площі другого поверху будови літ. «А» по АДРЕСА_1, засвідченого 02.11.1981 року, на другому поверсі знаходилося дві окремі ізольовані квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,72 кв.м. та АДРЕСА_2 загальною площею 50,52 кв.м. Крім того, існування двох окремих квартир підтверджується двома викопіюваннями другого поверху будинку, виготовлених станом на 1964 рік та 1981 рік. При цьому, зазначені квартири не були об'єднанні спільною парадною площею 6,7 кв.м., як зафіксовано в технічних паспортах 1994 та 1995 років.

Позивач зазначив, що коли в липні 1994 року здійснювалася приватизація квартири АДРЕСА_1 працівниками бюро технічної інвентаризації було помилково визначено, що квартирі АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 є однією квартирою спільного заселення, оскільки вони були об'єднанні спільною парадною, площею 6,7 кв.м., й ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали у власність в рівних частках 41/100 частини квартири АДРЕСА_1, що складає 44,44 кв.м. загальної площі. Крім того, при приватизації була видана довідка про склад сім'ї та прописку наймача квартири, в якій також були допущені помилки щодо правового статусу квартири та наймачів квартири. З часу приватизації між мешканцями квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 виник спір щодо права користування приміщеннями загального користування, зокрема щодо кухні площею 8,51 кв.м. (після демонтажу печі в кухні площа зросла до 10,1 кв.м.), яка постійно знаходилася в розпорядженні квартири АДРЕСА_1. В подальшому мешканці квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_2 і отримали свідоцтво про право власності на житло на квартиру спільного заселення АДРЕСА_3, площею 61,95 кв.м., до якої увійшло приміщення кухні, площею 10,1 кв.м.

Позивач стверджує, що в результаті неправильно оформленої приватизації житла дві окремі ізольовані квартири були об'єднані в одну квартиру спільного заселення й квартира отримала помилкову нумерацію АДРЕСА_1,АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, в зв'язку з чим неможливо визначити частки кожного із співвласників. При цьому, не існує жодного розпорядчого акту органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, яким би змінювався правовий статус квартири АДРЕСА_1 з окремої на квартиру спільного заселення.

Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб були залучені ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, скасування в частині розпорядження органу приватизації, зобов'язання внести зміни до розпорядження та свідоцтва про право власності відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішеням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Примосрького районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

-13.04.1979 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі обмінного ордеру НОМЕР_1, виданого Бюро обміну житловими приміщеннями Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів, вселилися на житлову площу в АДРЕСА_1, кількість кімнат - дві, площа - 31,6 кв.м.

-в обмінному ордері НОМЕР_1 вказано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вселяються лише на житлову площу (дві кімнати площами 31,6 кв.м.); при цьому відсутні посилання на те, що квартира є окремою квартирою з визначенням її загальної площі, до якої б входили інші нежилі приміщення (уборна, коридор, кухня).

-згідно журналу внутрішніх обмірів та підрахунків площі другого поверху будови літ. «А» по АДРЕСА_1, та з викопіювань другого поверху будинку, виготовлених в 1964 році та 1981 році, приміщення кухні площею 8,51 кв.м. є єдиною кухнею на дві квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

-ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приватизували квартиру АДРЕСА_1 й набули право спільної часткової власності в рівних частках 410/1000 квартири спільного заселення на підставі розпорядження органу приватизації №46251 від 31.10.1994 року та свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.10.1994 року.

-ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками в рівних частках 590/1000 частин квартири спільного заселення квартиру АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.05.1996 року УЖКГ виконкомом Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 17.05.1996 року за №57756.

-згідно з приватизаційними документами в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 кухня площею 8,51 кв.м. (наразі площею 10,1 кв.м.) є єдиною кухнею у цій квартирі і мешканці користуються нею, як приміщенням квартири спільного заселення. Позаяк розбіжності в правовстановлюючих документах щодо нумерації однієї ж тієї ж квартири не спростовують факту, що квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 є однією ж тією ж квартирою спільного заселення.

-рішенням Приморського районного суду м.Одеси 29.09.2003 року (справа №2-5301/2003), яке вступило в законну силу, у позові ОСОБА_6 та ОСОБА_7, інтереси яких представляв позивач ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інших про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, а також встановлення належності кухні до їх квартири, відмовлено.

-постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29.11.2011 року (справа 2-а/381/2011), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 07.11.2012 року (справа К/9991/43082/12), позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради, ОСОБА_2 та інших, про визнання не чинними розпоряджень органу приватизації і свідоцтва про право власності, й визнано нечинними - задоволено, відповідні розпорядження щодо внесення змін до приватизаційних документів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а саме: включення в загальну площу 410/1000 частин квартири кухні площею 8,51 (10,1 кв.м.) - скасовані.

-рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.04.2016 року (справа 22-ц/785/43/16) позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради, ОСОБА_2 та інших про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом - задоволено частково, визнано частково недійсними свідоцтва про спадщину, отримані ОСОБА_2 в 2008 році після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині, що стосується належності кухні площею 8,51 кв. м. (10,1 кв.м.) до квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, врахувавши в якості преюдиційних судові рішення, які вступили в законну силу у цивільних та адміністративних справах за участю сторін, якими встановлено, що кухня площею 8,51 кв.м. (10,1 кв.м.) є єдиною кухнею квартири спільного заселення АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законі та є вірним.

Зі змісту заявлених у позові вимог вбачається, що:

- позивач намагається встановити юридичний факт, що на підставі обмінного ордеру НОМЕР_1, виданого Бюро обміну житловими приміщеннями Виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів 13.04.1979 року з правом на площу ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7, отримали право вселення до окремої ізольованої квартири АДРЕСА_1.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Однак, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.

Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов'язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.

Зі змісту рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.04.2016 року (справа 22-ц/785/43/16) вбачається, що:

- рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 05.12.2001 року задоволено позов ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та визначено приналежність кухні розміром 8,51 (10,1) кв.м. до квартири АДРЕСА_1, визначено користування вказаним приміщенням кухні за мешканцями квартири ОСОБА_7 і ОСОБА_6

- на підставі вказаного рішення суду першої інстанції в правовстановлюючі документи ОСОБА_7, ОСОБА_6 на їх частку квартири загального заселення були внесені зміни, у зв'язку з чим, їх частка в квартирі спільного заселення постійно змінювалася;

- на підставі розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 16.05.2002 року №1062 внесені зміни у розпорядження органу приватизації №46251 від 31.10.1994 року і у свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.10.1994 року на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_6, а саме: включення в загальну площу 410/1000 частин квартири кухні площею 8,51 (10,1кв.м).; вважати загальну площу двох кімнат родини ОСОБА_7 50,7кв.м, яка складає 462/1000 частини загальної площі квартири;

- на підставі розпорядженням УЖКГ виконкому Одеської міської ради №644 від 03.10.2006 року внесені зміни у розпорядження органу приватизації № 46251 від 31.10.1994 року і у свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.10.1994, що було видано ОСОБА_7, ОСОБА_6 Вирішено оформити приватизаційні документи на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_6 на 460/1000 частин квартири спільного заселення замість 462/1000 частин;

- на підставі вказаних розпоряджень вносилися зміни щодо частки ОСОБА_7, ОСОБА_6 в квартирі загального користування і в їх свідоцтво про право власності на житло від 31.10.1994 року.;

- будь-які зміни в приватизаційні документи позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_10 не вносилися, їх частка в квартирі загального користування АДРЕСА_3 є незмінною та складає 590/1000;

- ухвалою судової палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області від 03.10.2002 року рішення Жовтневого районного суду м.Одеси від 05.12.2001 року скасовано, справа направлена на новий розгляд;

- рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.09.2003 року в позові ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлення приналежності кухні до квартири ОСОБА_7, ОСОБА_6 відмовлено.

Зі змісту рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.09.2003 року у справі 2-5301/2003, яке вступило в законну силу, вбачається, що кухня квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 є комунальною і підстав для визнання недійсними приватизаційних документів не вбачається, права позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 жодним чином не порушені і тому заявлені ними вимоги про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлення приналежності кухні до квартири ОСОБА_7, ОСОБА_6 є необґрунтованими.

Отже, відмовляючи ОСОБА_6, ОСОБА_7 у позові про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлення приналежності кухні до квартири ОСОБА_7, ОСОБА_6, суд виходив з документального підтвердження та інших представлених до справи доказів, що кухня квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 є комунальною, і тому зазначив у рішенні про відсутність підстав для визнання недійсними приватизаційних документів виданими мешканцям цих квартир.

Як вже зазначалось, дане судове рішення вступило в законну силу.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вищенаведене спростовує доводи позивача, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вселилися в квартиру АДРЕСА_1, як в окрему ізольовану квартиру, і що кухня, площею 8,51 кв.м., входила до площі квартири АДРЕСА_1 та була в користуванні лише мешканців квартири АДРЕСА_1, та тому дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача щодо встановлення юридичного факту отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права на вселення до окремої ізольованої квартири АДРЕСА_1 є безпідставними.

Оскільки позовні вимоги про скасування розпорядження про передачу у власність в порядку безоплатної приватизації житлової площі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, як квартири спільного заселення, та про зобов'язання внести зміни у вказані розпорядження з зазначенням, що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є окремими і ізольованими одна від одної, а кухня площею 8,51 кв.м (10,1 кв.м.) відноситься до квартири АДРЕСА_1, у позовній заяві обґрунтовуються та випливають з вимоги про встановлення юридичного факту отримання у 1979 році ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_7 права вселення як до окремої та ізольованої квартири АДРЕСА_1, то відсутність підстав для встановлення такого факту унеможливлює і задоволення вимог, які по суті є похідними від вимоги про встановлення юридичного факту, випливають з необхідності встановлення юридичного факту та обґрунтовуються встановленням цього факту.

Набувши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення юридичного факту, суд першої інстанції мотивовано відмовив і у вимогах про скасування розпорядження про передачу у власність в порядку безоплатної приватизації житлової площі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, як квартири спільного заселення, та про зобов'язання внести зміни у вказані розпорядження з зазначенням, що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є окремими і ізольованими одна від одної, а кухня площею 8,51 кв.м (10,1 кв.м.) відноситься до квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з посиланням на окремі технічні документи зведені до спроби переоцінки доказів, яким районним судом надано об`єктіивну та правильну оцінку, і тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відповідного втручання, оскільки висновок суду заснований на належних та об'єктивних доказах і узгоджується з судовими рішеннями у цивільних та адміністративних справах, які вступили в законну силу, і правильно враховані судом в якості преюдиційних, оскільки стосуються обставин, які встановлені судами у справах, учасниками яких були сторони у справі або рішення ухвалено щодо осіб, спадкоємцем яких відносно квартири є позивач.

Доводи апеляційної скарги про вихід судом при ухваленні оскаржуваного рішення за межі заявлених вимог не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не відповідають матеріалам справи.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова