Провадження № 2/638/1033/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Романової О.В., Тягуновій Р.А.

за участю :

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної майну внаслідок залиття»

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2016 року ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСББ «Садова гірка», про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач вказувала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначила, що в квітні 2016 року вона виявила сліди залиття в її квартирі. Комісія ОСББ «САДОВА ГІРКА» провела обстеження квартири Позивача та квартири Відповідача та склала акт від 28.04.2016 р. В травні 2016 року Позивач знову звернулась до управляючого ОСББ «САДОВА ГІРКА» у зв'язку зі збільшенням площі слідів залиття. Комісія ОСББ «САДОВА ГІРКА» провела обстеження квартири Позивача та квартири Відповідача та склала акт від 16.05.2016 р. Причиною залиття комісія визначила протікання води в санвузлі квартири №45, яка відбувається внаслідок не герметичності каналізаційної магістралі відводу стічних вод від ванної.

У відповідності до ч. 1ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань та визначення суми матеріальних збитків ухвалою від 29 листопада 2016 року було призначено будівельно-технічну експертизу за заявою Позивача.

Експертним висновком № 2763 від 22.05.2017р. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса визначений розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлюваних робіт) завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 в сумі 19972,00(дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві)грн.

У зв'язку з тим, що будівельно-технічна експертиза була проведена в травні 2017 року, за період з червня 2017 року по грудень 2018 року в Україні відбулися інфляційні процеси, Позивач просила суд при прийнятті рішення врахувати розмір матеріальної шкоди збільшеної з урахуванням індексу інфляції за червень 2017 - грудень 2018р. Так в заяві про збільшення суми позовних вимог, яка була подана до суду Позивач просить стягнути з ОСОБА_2, на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди, визначеної висновком будівельно-технічної експертизи з урахування інфляці на загальну суму 23460,87 грн (двадцять три тисячі чотириста шістдесят гривень 87 коп.), також Позивач просить стягнути з ОСОБА_2, на її користь відшкодування витрат, пов'язаних з розглядом даної справи, а саме: за проведення експертизи : 3960,00( три тисячі дев'ятсот шістдесят) грн.;судовий збір за подачу позову 768,40 грн.(сімсот шістдесят вісім грн.40 коп.);судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову 352,40грн.(триста п'ятдесят дві грн.40коп.)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, свій позов з урахуванням уточнених вимог підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_5, в судове засідання не з'явились, причину не явки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомленні своєчасно та належним чином.

В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача ОСОБА_2, - ОСОБА_5, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що акти на які посилається позивач , як на доказ вини відповідача в спричиненній шкоді не відповідають вимогам , встановленим п.п. 2.3.6 та додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому вказані акти слід вважати неналежними доказами вини відповідача, однак саме на позивача покладено обов'язок щодо доведення факту затоплення, його причин та наслідків. Також представник відповідача не погоджується з вартістю матеріального збитку визначеного експертизою оскільки він визначений на дату проведення оцінки, а не на дату залиття, а також представник відповідача не погоджується з формулою розрахунку такої вартості збитків.

Дослідивши матеріали позову, з'ясувавши характер спірних правовідносин, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили, що залиття квартири позивача виникло з вини відповідача, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджує свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.07.2010 року серія НОМЕР_3, видане Виконавчим комітетом Дзержинської районної в м. Харкові ради (а.с. 4).

Відповідно до акту ОСББ «Садова Гірка» від 28.04.2016 року, комісія у складі: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_1, провела комісійне обстеження квартири АДРЕСА_6 та зробила висновок, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося із квартири № 45 через не герметичність каналізаційної магістралі відводу стічних вод від ванної (а. с. 5).

Відповідно до акту ОСББ «Садова Гірка» від 16.05.2016 року про наслідки залиття житлового приміщення, комісія у складі: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, провела комісійне обстеження квартири АДРЕСА_6 та зробила висновок, що намокання стін квартири АДРЕСА_1 відбулося за протікання води в санітарному вузлі квартири № 45 через не герметичність каналізаційної магістралі відводу стічних вод від ванної (а. с. 6).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є керуючим ОСББ "Садова Гірка" пояснив про те, що за зверненням позивача ОСОБА_1, було проведено огляд її квартири АДРЕСА_1, під час якого виявленні сліди залиття квартири, крім того свідок пояснив, що квартира відповідача № 45 також була оглянута, під час огляду візуально не можливо було встановити несправності, які могли спричинити чи вказувати на те, що саме з квартири № 45 відбувається залиття квартири № 44. Однак, після того як вони включили воду в ванній, вода стала проходити під підлогу ванної кімнати в сторони сусідів квартири № 44 та в вказаній квартирі стала протікати вода, що й вказувало на те, що саме відповід створює залиття квартири позивача. Вказані обставини були зафіксовані в акті про наслідки залиття жилого приміщення. Також свідок пояснив, що в той момент відповідач ОСОБА_2, даний факт визнавала та говорила про те, що всі недоліки , які призводять до залиття квартири вона усунить, та відшкодує матеріальну шкоду.

Свідок ОСОБА_7, який є чоловіком позивачки , в судовому засіданні пояснив, що він був примутнім в момент складання актів про наслідки залиття житлового приміщення, та відповідач ОСОБА_2, визнавала факт залиття нею квартири АДРЕСА_1 та запевняла, що нею будуть усунуті всі недоліки та буде відшкодована матеріальна шкода. Недоліки, які призводили до залиття квартири відповідачкою нею усунуті шляхом проведення в своїй ванній кімнаті ремонтних робіт, однак матеріальна шкода власнику квартири № 44 не відшкодована.

Власність зобов'язує (частина 4 статті 319 Цивільного кодексу України). Ця правова норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує до чого зобов'язаний власник.

Стаття 322 Цивільного кодексу України покладає на власника тягар утримання майна, тобто власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно до висновку № 2763 від 22.05.2017р. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса визначений розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлюваних робіт) завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 в сумі 19972,00 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) грн. (а.с. 29-40). також відповідно до зазначеного висновку, визначити причину залття квартири АДРЕСА_1, яке відбулося 27.04.2016 не надається можливим, оскільки експерт не проводив дослідження в квартирі одразу ж після події, а на момент обстеження її причина була усунута, так як після залиття пройшов значний проміжок часу.

наданий експертом висновок узгоджується з поясненнями свідківОСОБА_6, ОСОБА_7, які зазначили про те, що на момент залиття квартири відповідач визнавала, що саме з її квартири відбувається залиття квартири № 44, та погоджувалась, що місцем залиття є санітарний вузол її квартири та причиною залиття є не герметичність каналізаційної магістралі відводу сточних вод від ванної, про що й було зазначено в актах, та вказані недоліки вона обіцяла усунути, що й зробила в подальшому, провівши ремонтні рноботи в ванній кімнаті.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Вказані складові цивільно-правової відповідальності, крім вини, доводить позивач, оскільки у цивільному законодавстві встановлено презумпцію вини (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведених підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, матеріальної шкоди в розмірі 23460,87 00 грн., з урахуванням індексу інфляції в Україні, оскільки судом встановлено, що саме з її вини сталося залиття, внаслідок чого належне позивачу майно було пошкоджено, тобто між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу є безпосередній причинний зв'язок, тому відповідач має відшкодувати спричинену нею шкоду у повному обсязі.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обовязку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття її квартири АДРЕСА_1, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Так, згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, у відповідності до статті 141 ЦПК України, суд присуджує позивачеві понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн., які були сплачені позивачем при зверненні до суду як за позовну вимогу майнового характеру, 352, 40 грн., які були сплачені за подання заяви про забезпечення позову, а також 3960,00 грн., за проведення експертизи, а разом 5080,80 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 43, 76-77, 81, 83, 141, 263-265, 268, 272-274, 279, 354 ЦПК України 3, 15-16, 23, 383, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. 151 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної майну внаслідок залиття - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1: на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_2) 32 225 (тридцять дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1: на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_2) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., 352, 40 грн., за подання заяви про забезпечення позову, а також 3960,00 грн., за проведення експертизи, а разом 5080,80 грн.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.03.2019 року.

Суддя: І.В. Семіряд