ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/879/19 Справа № 187/405/17 Головуючий у першій інстанції: Іщенко І. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання домоволодіння об`єктом права спільної власності та поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він познайомився із відповідачкою в 2004 році, їх дружні стосунки переросли у стосунки притаманні подружжю. 28.11.2005 року вони разом придбали садовий будинок АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 склала заповіт на користь її сина ОСОБА_3 та його доньки ОСОБА_4 . В серпні 2014 року сімейні стосунки між ними погіршились після того, як син відповідачки дізнався за заповіт. Рішенням Петриківського районного суду від 15.03.2016 року було встановлено, що він разом із відповідачкою почали проживати однією сім`єю у домоволодінні АДРЕСА_1 з 2009 року по 2014 рік і вказане рішення набрало законної сили. На час придбання садового будинку він був в занедбаному стані. В 2010 році позивач побудував басейн на загальну суму 53699,24 грн, в 2012 році завершив будівництво лазні та інших господарських споруд, вартість яких становить 477913,90 грн. З кінця 2014 року позивач перестав проживати із відповідачкою однією сім`єю, але продовжував утримувати будинок в належному стані. Таким чином, йому належить 1/2 частини вказаного домоволодіння, як спільної сумісної власності. Тому позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2009 року по 01 вересня 2014 рік; визнати садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 118,1 кв.м., разом із господарськими будівлями, - об`єктом права спільної сумісної власності його та відповідачки; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0604 га, розташованій в СТ «Прогрес-Верхні» с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2018 року покладено судові витрати на позивача, а також вирішено зняти арешт з 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 (а.с. 108-109 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою від 24.09.2019 року на аркуші справи 168 у томі 2.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г. за реєстровим №2176, 22 листопада 2006 року за ОСОБА_2 було зареєстровано права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 Петриківського району АДРЕСА_1 області, загальною площею 62,6 кв.м., що підтверджується копією інформаційної довідки №84826295 від 11.04.2017 року з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 64, 74 т.1).

22 травня 2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку, загальною площею 0,0604 га., розташовану на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» Петриківського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., реєстровий №794 (а.с.61).

19 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримала державний акт №063949 на право власності на зазначену вище земельну ділянку, загальною площею 0,0604 га., розташовану на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» Петриківського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, що виданий відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, якій було присвоєно кадастровий номер №010030722 (а.с. 63 т.1).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Заводським РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 17.09.2014 року, ОСОБА_1 з 30 січня 2004 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 зареєстрована проживаючою по АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта.

Також встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року (цивільна справа №187/1096/15-ц), - відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.11.2004 року по 01.05.2014 року з ОСОБА_2 , поділ майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати право власності по 1/2 частині за кожним на садовий будинок та прибудови, розташовані на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» по АДРЕСА_1 ; про виділ та визнання права власності по 1/2 частині за кожним земельної ділянки площею 0,0604 га на території Курилівської селищної ради, КСТ «Прогрес» Петриківського району Дніпропетровської області (а.с. 28-30 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року зазначені вище рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишено без змін (а.с. 77-78 т.1).

Судом апеляційної інстанції досліджені матеріали ЖЄО Петриківського ВП Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2015 року, від 04.06.2015 року, від 17.06.2015 року, від 15.07.2015 року, від 04.08.2015 року, від 19.08.2015 року, від 02.09.2015 року, від 23.09.2015 року, від 01.10.2015 року, від 13.10.2015 року, від 29.10.2015 року, від 29.12.2015 року, від 12.01.2016 року, від 27.03.2017 року, від 26.07.2017 року за зверненнями ОСОБА_2 щодо вчинення ОСОБА_1 сварок, зокрема, через поділ майна, а також у зв`язку з незаконним проживанням у будинку ОСОБА_2 в садовому товаристві «Прогрес-Верхні» по вул. Преображенській АДРЕСА_4 71.

Також в судовому засіданні оглянуті матеріали ЖЄО Петриківського ВП Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від15.09.2015 року та від 30.09.2015 року за зверненнями ОСОБА_1 , зокрема, у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 , яка замінила замки в домоволодінні по АДРЕСА_1 на АДРЕСА_5 Курилівської селищної АДРЕСА_1 .

За положеннями ч. 2 ст. 3 СК України, зокрема, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 21 СК України надано поняття шлюбу, відповідно до ч.ч. 1,2 якої шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманно подружжю.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; зокрема, показам допитаних місцевим судом у якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представленим суду фотографіям, наведеним вище письмовим доказам; враховуючи факт реєстрації місця проживання сторін за різними адресами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_2 у період з 01 грудня 2009 року по 01 вересня 2014 рік, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у зв`язку з недоведеністю даної позовної вимоги, недоведеністю ведення спільного господарства, існування спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків вказаних осіб.

Колегія звертає увагу, що існування між сторонами інтимних стосунків, спільний відпочинок, періодичне перебування за однією адресою не спростовують викладеного вище висновку суду про недоведеність факту проживання вказаних осіб однією сімєю у період з 01 грудня 2009 року по 01 вересня 2014 рік.

Приймаючи до уваги, що саме факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яке підлягає встановленню в судовому порядку, є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення, зокрема, права спільної сумісної власності на майно, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 118,1 кв.м., разом із господарськими будівлями, - об`єктом права спільної сумісної власності сторін та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного садового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0604 га, що розташовані в СТ «Прогрес-Верхні» с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вказаного садового будинку, - задоволенню не підлягають.

Необхідно також зауважити, що право власності на садовий будинок АДРЕСА_6 відповідачкою набуте на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2005 року, зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 64, 74 т.1) 22 листопада 2006 року. Згідно пункту 2.2 вказаного договору, продаж садового будинку вчинено за 7000,0 грн., які саме покупець сплатив продавцю ще до підписання цього договору. Надана позивачем копія письмової розписки ОСОБА_6 (продавця спірного домоволодіння) від 28.11.2005 року про отримання останнім від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 50000,00 грн., в рахунок оплати за продаж будинку АДРЕСА_1 , - оцінюється судом критично, оскільки зміст розписки суперечить змісту укладеного у письмовій нотаріальній формі вказаного вище договору купівлі-продажу садового будинку, а позивачем до цього часу даний договір купівлі-продажу не оспорений у передбаченому діючим законодавством порядку (а.с. 34 т.1). Отже, доводи позивача про те, що він проживав з відповідачкою однією сімєю з 01.12.2009 року (відповідно до змісту позовних вимог) не впливають на факт належності вказаного нерухомого майна, загальною площею 62,6 кв.м., відповідачці на праві приватної власності.

Апеляційним судом встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г. (реєстровий №794), ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 земельну ділянку, загальною площею 0,0604 га., розташовану на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві «Прогрес-Верхні» Петриківського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення садівництва (а.с.61). У пункті 3 зазначеного договору вказано, що продаж вчинено за 533,0 грн, які покупець сплатив продавцю ще до підписання цього договору. Державний акт №063949 на право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, загальною площею 0,0604 га., було видано 19 листопада 2010 року на підставі вказаного вище укладеного у письмовій нотаріальній формі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 травня 2006 року (реєстровий №794) (а.с. 63). Отже, за придбання вказаної земельної ділянки грошові кошти були сплачені відповідачкою у повному обсязі до 22 травня 2006 року. Тому доводи позивача про те, що він проживав з відповідачкою однією сімєю з 01.12.2009 року (відповідно до змісту позовних вимог) не впливають на факт придбання відповідачкою спірної земельної ділянки за грошові кошти, що належали їй на праві приватної власності.

Лист голови СТ «Прогрес-Верхні» від 08.11.2015 року №8 про те, що він знає позивача як громадянина, який мешкає у товаристві по АДРЕСА_1 , періодично сплачував членські внески, кошти за використану електроенергію, за свій рахунок збудував автобусну зупинку при в`їзді на територію товариства, - не доводить факту спільного проживання з відповідачем, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного бюджету, побуту, та наявність у сторін взаємних прав і обов`язків. Крім того, зазначений лист не містить інформації про період, тривалість проживання позивача в СТ «Прогрес-Верхні» по вул. Преображенська АДРЕСА_4 71 (а.с. 26 т.1).

Представлені суду копія кінцевого кошторису на басейн та обладнання до нього ПП ОСОБА_12 на загальну суму 53699,24 грн., копія договору підряду №20/09 на будівельно-монтажні роботи від 20.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП ВСК, копія акту приймання виконаних виконаних будівельних робіт за квітень 2012 року, також не доводять ведення з відповідачем у цей період спільного бюджету, побуту та проживання сторін однією сім`єю та не є підставою для визнання права власності на спірне домоволодіння, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя (а.с. 35, 41, 42-47 т.1).

Колегія не приймає до уваги твердження позивача, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року у цивільній справі №187/1096/15-ц встановлено факт сімейних відносин сторін у період з 2009 по 2014 рік; у вказаній справі відповідна позовна вимога не заявлялась; зазначеним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.11.2004 року по 01.05.2014 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду з іншим позовом на захист своїх прав та законних інтересів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді