Справа № 567/917/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Самолюк А.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів звернулась ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову зазначає, що з 15.02.2002 перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого подружжя має малолітніх дітей - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 мотивує свою заяву тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося. Зазначила, що вони з відповідачем не змогли побудувати сімейні відносини між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, оскільки в них різні характери та погляди на життя.

Вказує, що під час спільного проживання між ними постійно виникали суперечки з різних причин.

Вважає, що перспектив для збереження шлюбу не має, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Вказує, що між нею та відповідачем шлюбні стосунки припинені, вона остаточно вирішила про необхідність розірвання шлюбу та примирення між ними неможливе.

Враховуючи наведені обставини, у зв`язку з тим, що подальше спільне подружнє життя та збереження сім`ї стали неможливими, просить розірвати шлюб.

Одночасно вказує, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні.

Зазначила, що відповідач за віком, станом здоров`я є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати та періодично працює в м.Рівне, від чого отримує дохід.

Одночасно зазначила, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в їх матеріальному утриманні.

Вказує, що не має можливості надати дітям належне утримання, достатнє для їх віку.

Посилаючись на те, що відповідач, будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав. Позов про стягнення аліментів не визнав.

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне.

Ухвалою Острозького районного суду від 05.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідачу було надано строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив на позов не скористався.

Ухвалою суду від 16.09.2019 сторонам у справі було надано строк для примирення терміном один місяць та провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 16.10.2019 провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 16.10.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав та доводів викладених в позовній заяві.

Пояснила, що з 15.02.2002 перебуває в шлюбі з відповідачем і від спільного подружнього життя в них народились діти - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилається на те, що шлюбне життя з відповідачем не склалося. Зазначила, що вони з відповідачем не змогли побудувати сімейні відносини між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, оскільки в них різні характери та погляди на життя.

Зазначає, що вони з відповідачем з травня 2018 року спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені. Вказала, що під час спільного проживання між ними постійно виникали суперечки з різних причин, в тому числі, у зв`язку із зловживанням відовідачем алкогольними напоями та його небажанням працювати та забезпечувати сім`ю. Вказала, що за наданий судом строк для примирення такого не настало та наполягає на розірванні шлюбу.

Водночас вказує, що їх спільні неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її матеріальному утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей не надає, у зв`язку з чим поставив дітей та позивача в скрутне матеріальне становище.

Вказує, що з 2008 року по 22.04.2019 вона працювала поваром в Межиріцькій ЗОШ, а з 23.04.2019 по даний час працює менеджером по зв`язкам з клієнтами, де також отримує мінімальну заробітну плату. Окрім того, їх сім`я має статус малозабезпеченої та щомісячні соціальні виплати в зв`язку з цим становлять 5500 грн.

Зазначила, що вона самостійно не має можливості надати для дітей належне утримання, достатнє для їх віку, а відповідач добровільно не бажає брати участі в утриманні їх спільних дітей. Їй відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак працює в м.Рівне, де отримує стабільну заробітну плату.

Також вказала, що перебувала у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7 , до досягнення ним три річного віку. В подальшому, у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7 перебував відповідач до досягнення дитиною 6 років, з якої вийшов 02.10.2019.

Водночас вказала, що в квітні 2018 року відповідач їздив на заробітки в Польщу та надавав кошти на потреби сім`ї в розмірі 15000 грн.

Окрім того в травні 2019 він надавав їй кошти на проведення операції в розмірі близько 10000 грн.

Починаючи з травня 2019 коштів на утримання сім`ї не надає.

Зазначила, що їх спільні діти часто хворіють та перебувають на «Д» обліку, однак доказів цього надати не може.

Підтвердила, що відповідач відкрив картковий рахунок на ім`я їх доньки ОСОБА_5 , на яку перераховував грошові кошти 15.10.2019 та 11.11.2019 в сумі по 1800 грн., однак дана картка знаходиться у відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від належного утримання дітей, просить суд позов задоволити та стягнути з відповідача на свою користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач в підготовчому засіданні визнав позов в частині розірвання шлюбу. Підтвердив обставини, викладені позивачем в частині перебування сторін в шлюбі з 15.02.2002 та наявності спільних дітей. Також підтвердив факт роздільного проживання сторін та припинення подружніх відносин, вказуючи на те, що позивач на даний час перебуває у стосунках з іншим чоловіком, а тому перспектив для збереження шлюбу не має.

В судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів не визнав. Зазначив, що добровільно сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від заробітку, що становить 1800 грн.

Вказав, що з травня 2018 року за спільним рішенням з позивачем, він перебував у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7 , а тому не мав можливості працювати. Однак, починаючи з цього часу він займався зварюванням воріт за що отримував дохід. Зокрема, з травня 2019 року він заробив приблизно 70000 грн., які витратив на утримання дітей та потреби сім`ї. Окрім того, в лютому, червні-липні 2019 року він перебував на заробітках в Польщі та всі зароблені кошти витратив на потреби сім`ї та операцію дружині.

Зазначив, що відкрив картковий рахунок на ім`я доньки ОСОБА_5 , на яку перераховував грошові кошти 15.10.2019 та 11.11.2019 - в сумі по 1800 грн., що складає 50% від його теперішнього заробітку, оскільки на даний час він працює в ФОП ОСОБА_10 та отримує заробітну плату в розмірі 4000 грн. в місяць.

Вказав, що інші особи на його утриманні не перебувають, за станом здоров`я він інвалідності не має та на диспансерному обліку не перебуває. Будь-якого нерухомого чи рухомого майна, грошових заощаджень у власності не має.

Допитана в судовому засіданні донька сторін ОСОБА_4 пояснила, що на даний час вона та її сестри і брат проживають з матір`ю. Батьки разом не проживають та приблизно 5 місяців триває їх розлучення.

Вказала, що на даний час вона перебуває на утриманні матері. Батько їй особисто коштів не надавав, а іншим дітям надавав. Також їй відомо, що деякий час батько перебував у відпустці по догляду за сином ОСОБА_7 .

Чи надавав кошти на лікування позивача їй не відомо. Також вказала, що зароблені кошти відповідач витрачав на будівництво гаража, купівлю речей для сім`ї.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні з пояснень сторін, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 15.02.2002 року (актовий запис №2).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.06.20036 року, встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 18.06.2007 року, встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 09.04.2010 року, встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 22.04.2015 року, встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим.

Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили почуття любові один до одного. На даний час шлюб фактично припинено, сторони разом не проживають і спільне господарство не ведеться з зазначених вище причин.

Таким чином, відсутність спільного побуту між позивачем та відповідачем є свідченням формального існування шлюбу між ними.

Після надання сторонам строку на примирення, та з часу відкриття провадження у справі пройшло достатньо часу для примирення сторін, однак такого не настало.

На даний час ніхто з подружжя спроб відновити шлюбні відносини не робить.

Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги. На даний час шлюб фактично припинено і спроби відновити шлюбні відносини до позитивного результату не призвели. Суд вважає, що протягом часу роздільного проживання сторони мали можливість прийняти виважене рішення щодо необхідності збереження шлюбу.

Таким чином шлюб існує формально, подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін, а тому його необхідно розірвати.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач визнав позов про розірвання шлюбу в підготовчому засіданні.

Одночасно судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 24.07.2019, а тому у зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині розірвання шлюбу позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

В той же час, за цими ж правилами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 384 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору.

Водночас, з пояснень учасників процесу в судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач разом не проживають, їх діти проживають з позивачем та знаходяться на утриманні матері, а відповідач належної участі в утриманні дітей не бере.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будучи батьком дітей, ОСОБА_2 своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утримання своїх малолітніх дітей, на що він посилається обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, не надав.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 років має становити не менше ніж 1059 грн. та віком до 6 років - не менше 849,5 грн.

Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дітей.

Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує, що позивач на обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач працює в м.Рівне де отримує заробітну плату в розмірі 7000-8000 грн., однак будь-яких доказів на підтвердження цього не зазначає, як і не зазначає доказів про розмір свого заробітку. Натомість ОСОБА_2 зазначає, що на даний час працює в ФОП ОСОБА_10 та його заробітна плата становить 4000 грн., однак відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України надані ним докази не були прийняті до розгляду судом, як такі, що подані з порушенням встановленого судом строку для подання доказів. Обґрунтувань неможливості подання доказів у вказаний строк відповідачем та його представником наведено не було.

Окрім того, сторонами не надано доказів про стан їх здоров`я та стан здоров`я дітей.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітніх дітей в розмірі Ѕ частки його заробітку щомісячно.

За правилами ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні встановлено, що з травня 2018 року до 02.10.2019, за згодою сторін, ОСОБА_2 перебував у відпустці по догляду за малолітнім ОСОБА_7 до досягнення ним шести років.

Окрім того, з травня 2018 року відповідач займався виготовленням та зварюванням воріт за що отримував грошові кошти, які витрачав на утримання сім`ї.

Дані обставини визнаються сторонами та суд не вбачає підстав ставити під сумнів добровільність їх визнання.

Отже, суд враховує, що з травня 2018 року відповідач не мав змоги належним чином забезпечувати дітей та разом з тим надавав кошти на їх утримання по мірі можливостей та надходження заробітку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено можливості надання відповідачем такої допомоги в зазначений період та вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти з дати виходу відповідача з відпустки по догляду за дитиною, тобто з 02.10.2019.

При цьому, суд виходить і з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей. Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, а також відсутність у сторін інших утриманців.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, інших утриманців не має, оскільки протилежних доказів суду не надано, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та вважає, що їх необхідно стягувати в розмірі Ѕ частки від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі ст.ст. 105, 110, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, суд

вирішив :

позов задоволити частково.

розірвати шлюб між ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ), зареєстрований 15 лютого 2002 року Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області, актовий запис №02.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 384 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору.

Повернути ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 24.07.2019 року на суму 768 грн. 80 коп. при поданні позовної заяви до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 02 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.11.2019.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.