ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/3516/18

провадження № 22-ц/4809/1561/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Шило Алла Олександрівна,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Ковальов Андрій Ігорович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шило Алли Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2019 рокуу складі судді Орловського В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Зазначав, що після смерті його бабусі ОСОБА_3 , він отримав у спадщину за заповітом 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 . Іншу 1/4 частки цього житлового будинку отримала у спадщину дочка померлої, його тітка - ОСОБА_2 . Він неодноразово пропонував відповідачці продати йому належну їй 1/4 частку будинку, проте вона відмовляє. За результатами експертного дослідження виділити окремо частки будинку неможливо, так як співвласнику з часткою 1/4 припадає площа квартири менша за регламентовану державними нормами мінімальну площу квартири 30 кв.м. Спільне володіння та користування будинком неможливе. Відповідач в спірному будинку не проживає, має у власності 1/2 частку житлового будинку в місті Олександрія.

Просив суд, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого про провулку АДРЕСА_1 , присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями у розмірі 41761,75 грн. з депозитного рахунку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Просив визнати за ним право власності на 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати (а.с. 2-3).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що частка, яка належить відповідачу, є незначною, так як площа будинку становить 70,3 кв.м., у ньому є 4 кімнати. Висновок експерта про неможливість поділу в натурі не означає неможливості встановлення порядку спільного користування будинком співвласниками відповідно до їх часток. Достатніх доказів неможливості спільного володіння і користування житловим будинком, позивачем не надано. Доводи про те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не є достатньою підставою для висновку про неможливість проживання її та членів її сім`ї у спірному будинку та встановлення порядку спільного користування будинком. Припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її сім`ї, оскільки вона бажає використати належну їй частку у спільному будинку для забезпечення житлом своїх онуків. Достатніх доказів на спростування вказаних доводів відповідача позивач не надав. Таким чином, позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 385 ЦК України підстав припинення права особи на частку у спільному майні, зокрема не доведено що належна відповідачу частка є незначною і позбавлення відповідача вказаної частки не завдасть їй істотної шкоди(а.с. 119-121).

В апеляційній скарзі адвокат Шило А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, відповідач ввела суд в оману, вказавши, що у неї немає іншого житла, ніж спірна частина житлового будинку. Однак відповідач має житловий будинок, який отримала на підставі договору дарування у 2015 році, що підтверджується довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, судом не перевірено та не встановлено чи мають інші члени сім`ї відповідача у своїй власності житло. Суд не перевірив склад сім`ї відповідача. Так, внучка ОСОБА_4 не є інвалідом та має власну родину. Відповідач та члени її сім`ї не проживають у спірному будинку, не приймає відповідач участі в утриманні будинку, комунальні платежі не сплачує. Проживання позивача з відповідачем неможливо, оскільки ОСОБА_1 має власну родину, з якою проживає в успадкованому будинку (а.с. 134-139).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 20 листопада 2019 року (а.с.159, 163).

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Колегія суддів перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач у справі є онуком спадкодавця, а відповідач - донькою спадкодавця.

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області та технічного паспорта на житловий будинок, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 успадкував ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 успадкувала ј частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.7, 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов`язує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.365 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодаства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», судам роз`яснено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить згідно технічного паспорта 70,3 кв.м., житлова площа 51,3 кв.м., будинок складається з чотирьох житлових кімнат.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що вартість будинку станом на 12 вересня 2018 року становить 167046,98 грн., а вартість 1/4 частки складає 41 761,75 грн., яка внесена позивачем на депозитний рахунок. На підтвердження вартості будинку позивач надав висновок експертного дослідження (а.с.11-43).

Відповідно до вказаного висновку експертного дослідження технічна можливість поділу житлового будинку з надвірними будівлями у відповідності до часток співвласників ј та ѕ технічно не можливий у зв`язку з тим, що співвласнику з часткою ј припадає площа квартири менша за мінімальну регламентовану державними будіельними нормами - 30 кв.м. (а.с.43).

Відповідач із визначеною вартістю будинку не погодилася, про що зазначила у поясненнях в суді апеляційної інстанції.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони не дійшли згоди щодо вартості частки відповідача у спірному майні, а наданий суду висновок експертного дослідження відображає ціну спірного майна майже річної давності, а не на час ухвалення судового рішення.

Відповідач має інвалідність з зору, її чоловік ОСОБА_5 має другу групу інвалідності безтерміново, пов?язану з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.99).

Онука відповідачки - ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, третя група інвалідності (а.с.100,101).

Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 16 червня 2016 року № 368 ОСОБА_2 призначено опікуном малолітнього онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опіка встановлена у зв?язку зі смертю матері та батька (а.с.103). Онук відповідачки також має інвалідність (а.с.104-105,106).

Онук , опікуном якого є відповідач та онука ОСОБА_4 проживають разом з відповідачкою та її чоловіком по АДРЕСА_3 .

Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.144) загальна площа вказаного житлового будинку 54,7 кв.м., житлова площа - 30,9 кв.м..

У цьому житловому будинку відповідачці ОСОБА_2 належить Ѕ частка на підставі договору дарування частки житлового будинку від 02 квітня 2015 року, що свідчить про те, що відповідач з трьома членами сім?ї, які мають інвалідність, проживає на житловій площі 15,45 кв.м., яка є значно меншою за мінімальну - 30 кв.м., яку, як недостатню для проживання, визначив експерт у висновку експертного дослідження щодо неможливості технічного поділу спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , що має житлову площу більшу - 51,3 кв.м..

Наявність у співвласника іншого майна безумовно не свідчить про те, що припинення права власності на ј частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім?ї.

Суд першої інстанції вірно врахував, що позбавлення права власності відповідача на вказану частку завдасть істотної шкоди їй та членам її сім?ї, оскільки вона бажає забезпечити своїх онуків житлом.

Крім того, за змістом статті 365 ЦК України неможливість спільного володіння і користування майном може мати місце лише у тому випадку, якщо річ є неподільною.

Факт неможливості спільно володіти та користуватися спірною квартирою позивачем не доведено, оскільки сторони у цій квартирі не проживали разом та не зареєстровані.

Тому само по собі посилання одного із співвласників на неможливість спільно проживати у житловому будинку з іншим співвласником не може бути безумовною підставою для прийняття рішення про припинення права власника на частку у спірному майні.

Відмовляючи у позові, суд виходив із встановлених обставин, взяв до уваги інтереси обох сторін щодо володіння та користування належними їм частками у будинку та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 365 ЦК України для припинення права відповідача на частку у спільному майні, а також, що таке втручання у її право власності на майно за встановлених судами обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивачем не доведено і розмір грошової компенсації за частку відповідача у праві власності на будинок, оскільки висновок експертного дослідження складався майже рік до ухвалення судом рішення у справі. Неотримання грошової компенсації в належному розмірі за частку в нерухомому майні завдає істотної шкоди інтересам власника і передбачені законом підстави для припинення права власності відповідача на частку в майні відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, ст. ст.375, 381-383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шило Алли Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко