Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 459/1146/16-ц

провадження № 61-32095св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Сокальський районний суд Львівської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 серпня

2016 року у складі судді Грабовського В. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів:

Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2016 року фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «Бурки В. В.) звернулось до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що органом державної влади - Сокальським районним судом Львівської області порушено права, гарантовані статями 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 07 липня 2014 року у справі

№ 454/1872/14-ц. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди.

Просив суд стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби на користь ФГ «Бурки В. В.» кошти в сумі 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Сокальського районного суду Львівської області.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області

від 11 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ФГ «Бурки В. В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодуванні моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, та вини відповідача в заподіянні такої шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня

2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника

ФГ «Бурки В. В.» - Бурки В. В. відхилено.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

31 жовтня 2017 року представник ФГ «Бурки В. В.» - Бурка В. В. через засоби поштового звʼязку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що попередні суди не врахували, що у зв'язку із постановленням суддею Сокальського районного суду міста Львова незаконної, на думку заявника, ухвали при розгляді його справи

№ 454/1872/14-ц, як представнику фермерського господарства, було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, позбавленні права доступу до правосуддя, було порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Червоноградського міського суду Львівської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної не відповідає.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Відповідно до статті 1 Положення «Про Державну казначейську службу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Спори, що виникають між юридичними особами та органами влади, при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб'єктним складом підвідомчі господарським судам.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року в справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18) та постанові Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 454/1668/17 (провадження № 61-15046сво18).

Ураховуючи те, що ФГ «Бурки Віталія Володимировича» заявило вимогу до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом така вимога повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 6 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За таких обставин рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 серпня 2016 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року, не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255, пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України є підставою для їх скасування і закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» - Бурки Валерія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 серпня 2016 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року у справі за позовом фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди закрити.

Повідомити фермерському господарству «Бурки Віталія Володимировича», що розгляд його справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило