ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 635/7369/16-ц

Провадження № 22-ц/818/284/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року у складі судді Панас Н.Л., -

встановив:

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити спільне майно подружжя; припинити спільну власність на спільне майно, визнати право особистої приватної власності на наступне майно : автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; мотоцикл «Honda CBR 1100XX», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7, мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2; гаражний бокс в АКГ «Геркулес» , розташований за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь , в якості компенсації за Ѕ частину переліченого майна грошову суму у розмірі Ѕ вартості майна.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказувала, що шлюб з відповідачем було зареєстровано в 2002 році, проте фактично шлюбні відносини припинилися з кінця квітня 2012 року. Сторони мають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з нею. З кінця 2012 року відповідач мешкає окремо, всі документи на спільне майно подружжя забрав з собою, відмовляється надати їх оригінали або копії.

В період сімейного проживання вони з відповідачем працювали, кожен займався своїм бізнесом, але при цьому вони мали спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство.

За час спільного проживання, за спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною власністю, але знаходиться у користування відповідача.

Відповідач обіцяв вирішити питання про поділ майна в добровільному порядку, але зобов'язання не виконав, а згодом вона довідалася, що відповідач розпоряджається спільним майном на свій розсуд, що частину майна вже продав без її відома, а тому вона змушена звернутися до суду.

У шлюбі було придбано таке майно:

-автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 придбаний за договором купівлі продажу від 13.02.2004 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 16.04.2016 року;

-автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, придбаний за договором купівлі продажу від 14.03.2005 року, який зареєстрований на ім'я відповідача,;

-автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, придбаний за договором купівлі продажу від 02.11.2007 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 10.08.2016 року;

-мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ,придбаний за договором купівлі продажу від 06.06.2008 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, придбаний за договором купівлі продажу від 27.11.2009 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-мотоцикл «Honda CBR 1100XX», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, придбаний за договором купівлі продажу від 09.04.2010 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 27.05.2016 року;

-мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7, придбаний за договором купівлі продажу від 14.06.20011 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8, придбаний за договором купівлі продажу від 14.06.2011 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 27.05.2016 року;

-також збудували за спільні кошти нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2; право власності на яке зареєстрована за відповідачем;

-гаражний бокс в АКГ «Геркулес» , розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У січні 2017 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, зазначивши, що шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Харківського районного суду від 19 січня 2015 року. Також зазначили, що вартість спірного придбаного майна становить 1924940,00 грн., а Ѕ від вартості спільного мана складає 962470,00 грн.

Відповідачем вже відчужено майна на суму 753310,00 гн., що з розрахунку Ѕ частини становить 376655 грн. Крім того, у його фактичному володінні та користуванні залишилося спільного сумісного майно на суму 1 1716300 грн., Ѕ частина якого становить 585815 грн.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_11; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2; автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8; гаражний бокс в АКГ «Геркулес» , розташований за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 1 924 940,00 грн., Ѕ частка -962 470,00 грн.;

ОСОБА_1 просила визнати за відповідачем право власності на: автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 70480,00 грн.; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 118780,00 грн. ; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 вартістю 175 530,00 грн.; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 вартістю 117 990,00 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 688 850,00 грн., а на її користь стягнути у якості компенсації Ѕ вартості переліченого майна в сумі 585 815,00 грн.

Також позивач просила стягнути на її користь Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя, що становить 376 655 грн., яке відповідачем було продане без її відома, а саме: автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 42 760,00 грн.; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 23 570,00 грн; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 118 780,00 грн.; мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 вартістю 485 160,00 грн.; ; гаражний бокс в АКГ «Геркулес», розташований за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 51 100,00 грн.

Всього позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 962 470 грн. в порядку компенсації Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя, яким він одноособово розпорядився і продовжує розпоряджатися.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, письмовий відзив не подав.

Представник відповідача адвокат Руденко Т.В. в поданому суду відзиві просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що мотоцикл SUZUKI є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2, оскільки куплений за його особисті гроші, що він (мотоцикл() є річчю індивідуального користування, результатом здійснення дитячої мрії та самореалізації відповідача, а позивач ОСОБА_1 не має водійського посвідчення відповідної категорії та не вміє користуватися та обслуговувати мотоцикл. Інше рухоме майно (автомобілі та мотоцикли) на теперішній час не є у розпорядженні відповідача ОСОБА_2 і правовстановлюючих документів на них у нього немає, оскільки під час шлюбу з відома та за згодою колишньої дружини ОСОБА_1 він їх передав у розпорядження та в користування третім особам за довіреністю і де та у кого вони знаходяться йому не відомо.

Торгівельний павільйон на авторинку «Лоск» на площі Ю.Кононека в смт.Пісочин будувався за особисті кошти відповідача для здійснення підприємницької діяльності, є власністю приватного підприємця, а відтак не підлягає поділу між подружжям.

Гаражний бокс в АГК «Геркулес» в минулому знаходився у користуванні відповідача ОСОБА_2 за що він сплачував членські внески, однак гараж є власністю кооперативу і не був приватизований чи викуплений відповідачем. (т.2 а.с.41-43, )

Крім того, 12 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Руденко Т.В. звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності і просила відмовити у задоволенні позову з підстав, передбачених п.3, п.4 ст.267 ЦК України, вказуючи, що шлюбні відносини сторони припинили у 2012 році, а відтак строк позовної давності закінчився у 2015 році. (т.2 а.с.46)

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 962470 грн. у якості компенсації Ѕ частини вартості спільного майна подружжя, а за відповідачем ОСОБА_2 визнав право власності на перелічене у позовній заяві ОСОБА_1 майно подружжя (автомобілі, мотоцикли, нежитлове приміщення АДРЕСА_2, гаражний бокс в АГК «Геркулес»).

Ухвалою цього ж суду від 09.01.2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 -Руденко Т.В. про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасоване, залучено до матеріалів справи відзив представника відповідача на позов та заяву про застосування позовної давності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на постановлення рішення суду першої інстанції з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції строк позовної давності відраховувався з 2012 року, вона не згодні з таким висновком суду.

Дійсно шлюб між учасниками справи було розірвано рішенням Харківського районного суду від 19 квітня 2015 року, в рішенні суду зазначено, що шлюбні відносини припинилися з квітня 2012 року, але вона з відповідачем підтримували нормальні стосунки, вирішували питання щодо утриманні дітей, а батьки відповідача, маючи надію на їх примирення, у 2013 році подарували їй з відповідачем по Ѕ частині квартири в якій вони разом з відповідачем і мешкали.

Певний час питання про поділ майна вони вирішували у добровільному порядку, але поведінка відповідача з часом стала агресивною, а у 2016 році відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження під час сварки, яка виникла з приводу поділу майна.

Саме з цього часу вона дізналася про те, що відповідач в дійсності не має наміру добровільно поділити майно, частину його продав без її відома і згоди, а тому строки позовної давності повинні бути відраховані з моменту винесення рішення про розірвання шлюбу. Посилається на постанову Пленуму ВСУ №11 від 21.11.2007 року.

До матеріалів апеляційної скарги позивачем додано : копія свідоцтва про народження сина, копія свідоцтва про народження доньки, копію ухвали Московського районного суду м.Харкова від 06.04.2018 року, якою залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей; копія договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про сплату аліментів на дітей; копію договору дарування квартирі укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1; копію довіреності від 02.04.2013 року, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності частиною садового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельною ділянкою за адресою Харківська область, Чугуївський район, Кам'яноярузька сільська рада, обслуговуючий кооператив « Феррит», АДРЕСА_3

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовані строки позовної давності, так як шлюбні відносини між ними припинилися з 2012 року, порядок володіння спірним майном з того часу не змінювався і не оспорювався сторонами, що позивач під час розгляду справи неодноразово стверджувала. Вказував на те, що після припинення шлюбних відносин сторони мешкали окремо, вели окреме господарство і з цього часу майно, яке залишилося у сторін, використовувалося ними вільно, на власний розсуд без узгодження між собою та без претензій один до одного.

Також зазначає, що позовні вимоги по суті є протиправними та не обґрунтованими.

Серед переліченого рухомого майна, є майно, яке було придбане ним за свої особисті кошти та є річчю індивідуального користування, а саме мотоцикл «Suzuki DRZ400S».

Інше рухоме майно (автомобілі та мотоцикли) вибули з його розпорядження ще за час шлюбного життя і з відома позивача. Місцезнаходження цього майна йому невідомо. Документів на це майно в нього не має, ідентифікувати їх по даним , наданим позивачем, не може, оскільки не пам'ятає. За час шлюбного життя та з відома позивача, на розпорядження спільним рухомим майном, надавалися довіреності третім особам.

Надані позивачем докази щодо договорів купівлі-продажу заявленого позивачем рухомого майна не є доказами по справі, оскільки з них не вбачається взаємозв'язок із сторонами по справі.

Посилаючись на положення п.2 ст. 65 СК України, зазначає, що позивачем не доведено, що саме ці автомобілі з заявленими реквізитами, належали їх родині, а також те, що вони вибули з володіння позивача без її згоди.

Зазначив, що позивач не оспорює правочини щодо відчуження майна, не ставить питання про їх недійсність, тобто фактично погоджується з їхнім укладанням. Таким чином позовні вимоги щодо визнання права власності на майно, яке у власності інших осіб (не учасників справи), не підлягають задоволенню.

Торгівельний павільйон на авторинку «ЛОСК» за адресою АДРЕСА_2, будувався ним за власні кошти для здійснення підприємницької діяльності, право власності на нього він набув як забудовник і є майном приватного підприємця.

Щодо гаражного боксу, то він колись знаходився у його користуванні, як члена кооперативу, за що він регулярно сплачував членські внески, сам гараж є власністю кооперативу і не був приватизований чи викуплений, право власності на нього не зареєстровано.

Посилаючись на правову позицію ВСУ у справі № 6-2811цс15, зазначає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим їх подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Також позовні вимоги щодо визнання права власності на майно за відповідачем заявлено ОСОБА_1 поза межами своїх цивільних прав, так як заявлено вимоги на користь іншої особи без наявності відповідних повноважень ( договору, довіреності ), а тим більше при наявності заперечень цієї особи.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача адвокати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_10 заперечувала проти апеляційної скарги, посилаючись на викладені у відзиві доводи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляцій6ної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на положення частин 3,4 статті 267 ЦК України і вважав, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду поза межами трирічного строку позовної давності, передбаченої ч.2 ст.72 СК України та ст.257 ЦК України та виходив з того, що початком перебігу трирічного строку позовної давності є квітень 2012 року з огляду на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року в якому зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини з квітня 2012 року і цю обставину не заперечує позивач.

Однак з таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права,, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами та їх представниками не оспорюються ті обставини, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 з 04 жовтня 2002 року знаходились у шлюбі, який був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року, справа № 635/11181/14-п (т.1 а.с.12-13).

Від шлюбу мають двох дітей - доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем ОСОБА_1

Сторонами та їх представниками не оспорюється та обставина, що і позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 займаються підприємницькою діяльністю, зареєстровані як ФОП.

Під час перебуванні сторін у зареєстрованому шлюбі на ім'я відповідача ОСОБА_2 у вересні 2011 року зареєстровано право власності на нежитлову будівлю № АДРЕСА_2 (територія автомобільного ринку «Лоск») Харківського району Харківської області, а також, згідно довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства Внутрішній справ України від 23.11.2016 року, транспортні засоби, а саме:

-автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 придбаний за договором купівлі продажу від 13.02.2004 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 16.04.2016 року;

-автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, придбаний за договором купівлі продажу від 14.03.2005 року, який зареєстрований на ім'я відповідача,;

-автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, придбаний за договором купівлі продажу від 02.11.2007 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 10.08.2016 року;

-мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 ,придбаний за договором купівлі продажу від 06.06.2008 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, придбаний за договором купівлі продажу від 27.11.2009 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-мотоцикл «Honda CBR 1100XX», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, придбаний за договором купівлі продажу від 09.04.2010 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 27.05.2016 року;

-мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7, придбаний за договором купівлі продажу від 14.06.20011 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача,;

-мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8, придбаний за договором купівлі продажу від 14.06.2011 року, який був зареєстрований на ім'я відповідача, знятий з обліку ( відчужений відповідачем) 27.05.2016 року.

(т.1 а.с.6-11, 53-5457, 58, 59).

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно частини 2 цієї ж статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

З наданих позивачем та його представниками доказів (Інформаційної довідки з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтва про право державної власності, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства Внутрішній справ України від 23.11.2016 року) вбачається, що вказане нею спірне майно набуте під час шлюбу.

Відповідачем та його представником не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що зазначені вище транспортні засоби, в тому числі і мотоцикл SUZUKI про яких вказує представник відповідача, є річчю індивідуального користування відповідача, чи набуті ним до реєстрації з позивачем шлюбу, чи за договором дарування, чи в порядку спадкування, або у інший спосіб і підстави, ніж це визначено статтею 60 СК України.

Також не свідчать про наявність підстав вважати особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 нежитлове приміщення площею 82,30 кв.м, розташовану на АДРЕСА_2 Харківського району Харківської області з огляду на його доводи про його створення і використання для підприємницької діяльності за рахунок, начебто, запозичених ним від третіх осіб грошових коштів, оскільки вказане приміщення зареєстроване як власність громадянина ОСОБА_12, а не як власність юридичної особи чи ФОП; а надані стороною відповідача копії розписко третіх осіб про надання йому грошових коштів не свідчать про те, що саме за ці грошові кошти відповідач здійснив будівництво вказаного приміщення. Крім того, зазначене нежитлове приміщення набуто у власність під час знаходження сторін у шлюбі, до припинення фактичних шлюбних відносин і ведення спільного господарства.

Відповідачем та його представником не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили про укладення сторонами договору про режим роздільного ведення господарства, роздільного бюджету і роздільного набуття у приватну власність кожним із них спірних транспортних засобів чи об'єктів нерухомого майна.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення вказаного нею у позовній заяві нежитлового приміщення площею 82,30 кв.м на АДРЕСА_2 та транспортних засобів (мотоциклів та автомобілів) спільною сумісною власністю подружжя.

Вартість спірного майна визначена у Звітах про оцінку майна виготовлених ФОП ОСОБА_13 (т.1 а.с.95-141)

Відповідачем та його представником зазначена оцінка спірного майна не оспорена і не спростована.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача та її представників про віднесення до спільної сумісної власності подружжя гаражного боксу в АГК «Геркулес», оскільки ними не надано доказів набуття вказаного об'єкту нерухомого майна у власність. Відповідач та його представник стверджують, що гаражний бокс є власністю АГК «Геркулес», а він лише певний час користувався ним, поки був членом автогаражного кооперативу «Геркулес».

Позивачем та її представниками не надано доказів набуття у власність відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 нерухомого майна, яке за законом підлягає державній реєстрації, у виді гаражного боксу в АГК «Геркулес». Довідка від 28.12.2016 року за підписом голови АГК «Геркулес» ОСОБА_14 не є належним доказом набуття відповідачем права власності на гаражний бокс, має декларативний зміст і свідчить лише про факт членства відповідача ОСОБА_2 з 13.10.2008 року по 14.10.2016 року в АГК «Геркулес» та користування ним гаражним боксом №190.

Разом з тим, саме на сторони, згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81, ст.83 ЦПК України, покладено обов'язок доводи ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, а у разі неможливості самостійно надати докази - звертатися, згідно ст.84 ЦПК України, з відповідними клопотаннями про витребування доказів.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях.(ч.6 ст.81 ЦПК).

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України як підстави для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Помилкою суду є визначення початком перебігу строку позовної давності квітень 2012 року, тобто з часу, коли сторони, згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року, фактично припинили підтримувати шлюбні відносини, оскільки сам по собі факт припинення шлюбних відносин не є тотожним визначенню моменту виникнення у особи права на звернення до суду за захистом порушеного права, передбаченому частиною 1 статті 261 ЦК України.

При цьому поза увагою суду залишилась та обставина, що в цьому ж рішенні від 19 січня 2015 року зазначено, що на час вирішення спору про розірвання шлюбу у сторін не було спору про розділ майна, яке є спільною сумісною власністю.

Крім того, частиною 1 статті 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Отже, лише після 19 січня 2015 року та з дня, коли ОСОБА_1 довідалася або могла, при належному здійснення цивільних прав та обов'язків, довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою19 жовтня 2016 року, тобто в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності.

Згідно частин 1-3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 23.11.2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження транспортних, набутих у власність під час перебуванні у шлюбі з ОСОБА_1, а саме:

-автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу ТЗ у 2004 році продано ним у квітні 2016 року громадянину ОСОБА_15; вартість автомобіля станом на 20.12.2016 року становить 42 760 грн.(т.1 а.с.53-54, 11-113);

-мотоцикл «Honda CBR 1100XX», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6, придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу у квітні 2010 року, проданий ним громадянину ОСОБА_16 у травні 2016 року, вартість мотоцикла станом на 20.12.2016 року 150 720 грн (т.1 а.с.53-54, 131-133);

-автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, придбаний відповідачем у листопаді 2007 року на аукціоні, проданий ним же у серпні 2016 року громадянину ОСОБА_17 з Луганської області, вартість автомобіля станом на 20.12.2016 року становить 235 720 грн. (т.1 а.с.53-54, 119-121);

-мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8, придбаний відповідачем у червні 2011 року в торгівельній організації, проданий ним же у квітні 2013 року громадянці ОСОБА_18 з Дніпропетровської області, вартість мотоцикла станом на 20.12.2016 року становить 485 160 грн. (т.1 а.с.53-54, 139-161);

Всього відповідачем за період 2013-2016 р.р. відчужено за договорами купівлі-продажу транспортних засобів у кількості чотирьох одиниць на суму 914 360 грн.

Належних та допустимих доказів на спростування визначеної ринкової вартості спірного майна на час розгляду справи, а також доказів відчуження зі згоди ОСОБА_1 та розпорядження за її згоди отриманими коштами відповідачем не надано.

Погоджуючись з обраним позивачем способом поділу спільного майна подружжя, колегія суддів виходить із такого.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Безумовно, транспортні засоби є неподільною річчю, оскільки транспортний засіб не можна поділити без втрати його цільового призначення.

Єдиною річчю серед перелічених позивачем об'єктів спільного сумісного майні, яку за певних обставин (відповідного висновку будівельно-технічної експертизи) можливо було б визнати подільною, є нежитлова будівля площею 82,30 кв.м на АДРЕСА_2 Харківського району Харківської області.

Однак сторонами не надано експертного висновку про можливість поділу цього об'єкта без втрати його цільового призначення, а зважуючи на його місцезнаходження (авторинок «Лоск»), цільове призначення, а також враховуючи гостро неприязні стосунки сторін, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність його поділу в натурі, оскільки це призведе до зменшення вартості такого об'єкту, а також створить підґрунтя для подальших конфліктів і так вкрай напружених відносин між колишнім подружжям.

Приходячи до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і стягнення з відповідача матеріальної компенсації Ѕ частини вартості спільного сумісного майна подружжя у зазначеному нею розмірі, колегія суддів виходить з того, що вказана позивачем вартість майна визначена суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_13 у відповідних звітах від 20.12.2016 року (т.1 а.с.84-141), та враховуючи, що інших доказів їх вартості, відмінної від вказаної, відповідачем та його представником суду не надано.

Погоджуючись з позовом про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ частини іншого спірного майна, а саме: автомобіля «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 70480 грн.; мотоцикла «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 118780 грн.; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; вартістю 175530 грн.; мотоцикла НОМЕР_9 вартістю 117990 грн., колегія суддів виходить з того, що вказані транспортні засоби відповідачем передані у володіння інших осіб, чого його представник і не заперечував, а відтак відсутня можливість реального ефективного розподілу спільного сумісного майна подружжя ніж шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного сумісного майна подружжя.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача про неможливість застосування такого способу поділу майна подружжя з посиланням на положення частини 5 статті 71 СК України та на невнесення попередньо іншим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, оскільки саме ОСОБА_1 відмовляється від визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя і погоджується на отримання грошової компенсації.

Такий спосіб поділу спільного сумісного майна з припинення права сумісної власності подружжя на спірні обпекти передбачено частиною 2 статті 364 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації Ѕ вартості спільного сумісного майна подружжя (за виключенням гаражного боксу в АГК «Геркулес»), яким відповідач розпорядився без її згоди, та відшкодуванням судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст.141 ЦПК України.

Доводи представника відповідача про недоведеність обставин, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог, на відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно, на необ'єктивність висновку ФОП ОСОБА_13 колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем та його представником не спростовані надані позивачем докази в тому числі і щодо придбання спірного майна в період шлюбу, його відчуження відповідачем без згоди позивача, його оцінки.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє частково апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_1, за правилами ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 6 985 грн. 90 коп. стягує з відповідача на користь позивача та недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 361 грн. 98 коп. - з відповідача на користь держави, а також судовий збір у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції стягує: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 10335 грн. та недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 636 грн. - з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 83, 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п.3,4 ст.375, ст.ст.381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року скасувати і постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -585815 ( п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч вісімсот п'ятнадцять) гривень у якості грошової компенсації Ѕ частини спільного майна подружжя, яке залишається в одноособовій власності відповідача ОСОБА_2 (автомобіль «Ford Scorpio», 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 70480,00 грн.; мотоцикл «Honda CBR900RR Fire Blade», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 вартістю 118780,00 грн.; автомобіль «Volkswagen Transporter», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 вартістю 175 530,00 грн.; мотоцикл «Suzuki DRZ400S», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 вартістю 117 990,00 грн.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 688 850,00 грн.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 351 105 ( триста п'ятдесят одну тисячу сто п'ять) гривень.. у якості грошової компенсації Ѕ частини вартості відчуженого одноособово ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 спільного майна подружжя ( автомобіль «Ford Scorpio», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 42 760,00 грн.; автомобіль «Mercedes-Benz-E-200K», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 вартістю 23 570,00 грн.; мотоцикл НОМЕР_10», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 вартістю 150 720 грн.; мотоцикл «Honda GL 1800», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8 вартістю 485 160,00 грн.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 985 (шість тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять ) грн. 90 коп. за подання позовної заяви

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 361 ( триста шістдесят одна ) грн.. 98 коп.. за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 10335 ( десять тисяч триста тридцять п'ять ) грн.,00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі 636 ( шістсот тридцять шість ) грн.,00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина