Провадження № 2/522/1893/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимировича, про визнання права власності, скасування арешту транспортних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась 28.11.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому, просила скасувати арешт транспортних засобів, застосований приватним виконавцем Парфьоновим Георгієм Володимировичем у виконавчому провадженні ВП №57513228 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Одеси №520/100954/15-ц виданого 02.10.2018 на виконання рішення від 24.03.2016 року по справі №520/10954/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 171 748 грн. 40 коп., а саме: автомобіля марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В обґрунт ування позову посилалась на те, що приватним виконавцем Парфьоновим Георгієм Володимировичем у рамках виконавчого провадження ВП №57513228 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Одеси №520/100954/15-ц виданого 02.10.2018 на виконання рішення від 24.03.2016 року по справі №520/10954/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 171 748 грн. 40 коп., неправомірно накладено арешт на особисте майно дружини боржника ОСОБА_1 , а саме на: автомобіль марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . В зв`язку з чим ареш даних транспортних засобів має бути скасований.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків у позові.

05.12.2018 року позивачем усунуті недоліки, на які звернуто увагу в ухвалі суду.

10.12.2018 року судом вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зупинення продажу арештованих приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем у межах виконавчого провадження ВП №57513228 з примусового виконання виконавчого листа №520/10954/15-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 02.10.2018 року на виконання рішення суду від 24.03.2016 року, транспортних засобів: автомобіля марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу загальний легковий хетчбек-В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу загальний легковий універсал-в, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Та визначено позивачеві розмір зустрічного забезпечення у сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 14.02.2019 року.

У зв`язку з неявкою сторін 14.02.2019 року, підготовче засідання перенесено на 02.04.2019 року.

25.03.2019 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, в якій змінено позовні вимоги ОСОБА_1 на: визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на транспортні засоби: автомобіль марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу - загальний легковий універсал - В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; скасувати арешт транспортних засобів, застосований приватним виконавцем Парфьоновим Георгієм Володимировичем у виконавчому провадженні ВП №57513228 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м.Одеси №520/100954/15-ц виданого 02.10.2018 на виконання рішення від 24.03.2016 року по справі №520/10954/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 171 748 грн. 40 коп., а саме: автомобіля марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В обгрунтуваня зміни предмету позову, позивач посилається на те, що спірні автомобілі придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, але за Договорами про поділ майна подружжя від 06.01.2015 року та 31.03.2017 року та відповідними Актами приймання-передачі транспортних засобів від 06.01.2015 року та 31.03.2017 року, ці автомобілі є з моменту передачі майна за вказаними договорами особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_1 , а тому накладення на них приватним виконавцем арешту, в рамках виконавчого провадження ВП № 57513228 по стягненню коштів лише з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , є незаконним, так як арештоване майно, а саме вказані автомобілі не перебувають у власності боржника, а являються власністю ОСОБА_1 , яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні.

У судовому засіданні 02.04.2019 року судом прийняті зміни предмету позову ОСОБА_1 , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.06.2019 року.

09.04.2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про визнання позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

22.04.2019 року представником ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, посилаючись на те, що Договори про поділ майна подружжя та відповідні Акти приймання-передачі транспортних засобів від 06.01.2015 року та 31.03.2017 року носять ознаки фіктивності, щодо дати їх складення, яка за думкою відповідача, скоріше за все, відповідає періоду подання позову, так як реєстрація спірних автомобілів за ОСОБА_3 в Єдиному державному реєстрі МВС відбулася саме 06.01.2015 року та 31.03.2017 року, що з огляду на передачу цих автомобілів за вказаними договорами у власність ОСОБА_1 06.01.2015 року та 31.03.2017 року, відповідно, позбавлене логіки.

Крім того, станом на дату накладення арешті та станом на час розгляду справи, спірні автомобілі зареєстровані за ОСОБА_3 , який є боржником в рамках виконавчого провадження ВП № 57513228.

До того ж, в рамках цивільної справи № 520/10954/15 яка розглядалась в Київському районному суді м. Одеси, ОСОБА_1 вже ставилися вимоги про визнання права власності на автомобіль марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , які рішенням суду, що не набрало чинності, залишені без задоволення. При цьому, в обґрунтування свої вимог про визнання права власності на вказаний автомобіль, позивач взагалі не посилається на Договір про поділ майна подружжя та Акт приймання-передачі транспортного засобу від 06.01.2015 року, не зважаючи на те, що за твердженням позивача, цей Договір та Акт вже повинні були існувати.

Крім того, представник ОСОБА_2 посилається на те, що в обґрунтування позовних вимог по справі № 520/10954/15 яка розглядалась в Київському районному суді м. Одеси, ОСОБА_1 послалась на те, що вказаний автомобіль марки SKODA SPACEBACK придбаний нею за власні кошти, що не відповідає тексту Договору про поділ майна подружжя від 06.01.2015 року, в якому сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) зазначили, що цей автомобіль придбано на спільні кошти подружжя, а вже потім поділений між ними.

Також, вказані правочини щодо поділу майна подружжя, викликають сумнів ще й через те, що по суті являються правочинами по відчуженню майна ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , так як будь-якого майна по цим договорам ОСОБА_3 не отримав, а лише передав на користь ОСОБА_1 .

Крім того, в рамках справи №520/10954/15 яка розглядалась в Київському районному суді м. Одеси, ухвалою суду від 13.03.2019 року щодо розгляду скарги ОСОБА_3 на дії приватного виконавця Парфьонова Г.В., надана оцінка Договорам про поділ майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та відповідним Актам приймання-передачі транспортних засобів від 06.01.2015 року та 31.03.2017 року, відповідно до якої вказані договори визначені як підстава для внесення відповідних змін до реєстрації транспортних засобів уповноваженими особами ДАІ МВС України, однак ці зміни внесені не були, а отже положення цих договорів реалізовані не були, а сам факт їх існування не є достатнім доказом, що підтверджує особисту приватну власність ОСОБА_1 на дані транспортні засоби.

У судовому засіданні 12.06.2019 року за клопотанням представника ОСОБА_2 оголошено перерву до 24.07.2019 року.

У судове засідання 24.07.2019 року сторони не з`явилися, в зв`язку з чим розгляд справи перенесено на 11.09.2019 року.

У судовому засіданні 11.09.2019 року закінчено з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами і оголошено перерву для підготовки до судових дебатів на 24.09.2019 року.

24.09.2019 року до суду представником ОСОБА_2 подано розрахунок суми судових витрат.

24.09.2019 року у зв`язку з занятістю судді в іншому судовому засіданні, проведення судового засідання перенесено на 13.11.2019 року.

У судове засідання 13.11.2019 року сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_3 раніше надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги відповідач визнав повністю.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2018 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 2171748,40 грн. На виконання даного рішення суду 02.10.2018 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, який 24.10.2018 року подано на виконання до приватного виконавця Парфьонова Г.В., з приводу чого приватним виконавцем 24.10.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57513228 та вчинені відповідні виконавчі дії.

Зокрема, постановою про арешт майна боржника від 24.10.2018 року, приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_3 , а саме: TOYOTA LAND CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_4 та SKODA SPACEBACK 1598, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Дружина ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за нею права власності на вказані автомобілі та скасування вказаного арешту, посилаючись на те, що відповідно до Договору про поділ майна подружжя від 06.01.2015 року за час перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну власність автомобіль марки SKODA SPACEBACK 1598, тип транспортного засобу - загальний легковий хетчбек - В, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який за їх домовленістю переходить у власність ОСОБА_1 , на підтвердження чого сторонами підписано Акт приймання-передачі транспортного засобу від 06.01.2015 року про те, що ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла вказаний транспортний засіб.

Також, відповідно до Договору про поділ майна подружжя від 31.03.2017 року за час перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну власність автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, тип транспортного засобу - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який за їх домовленістю переходить у власність ОСОБА_1 , на підтвердження чого сторонами підписано Акт приймання-передачі транспортного засобу від 31.03.2017 року про те, що ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла вказаний транспортний засіб.

Оскільки, відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, то позивач вважає, що вказані автомобілі перейшли до неї у власність 06.01.2015 року та 31.03.2017 року відповідно, а отже правових підстав для їх арешту в рамках виконавчого провадження у приватного виконавця не було.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

На переконання суду, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Дані договори щодо передачі спірних автомобілів позивачеві були укладені між сторонами у простій письмовій формі, не у сервісному центрі МВС України та без присутності адміністратора такого органу. Оскільки сторони не дотрималися порядку укладення такого договору щодо передачі права власності на автомобіль, то суд вважає вказані договори такими, що є неукладеними, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав отримання нею права власності на вказані автомобілі, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію, викладену Верховним Судом в Постанові від 06.03.2019 року по справі № 317/3272/16, за якою Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Крім того, матеріалів справи вбачається, що умовами вказаних договорів передбачено, що ці договори є підставою для внесення відповідних змін у реєстрацію транспортного засобу уповноваженими органами Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, а саме змін щодо власника автомобілей - ОСОБА_1 , проте позивачем не надано жодного письмового доказу щодо реалізації умов Договорів сторін про поділ майна подружжя. Напроти, ані 06.01.2015 року, ані 31.03.2017 року ні позивач, ні її чоловік ОСОБА_3 до відповідних органів не звертались щодо перереєстрації транспортних засобів.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з передачею прав власності на транспортні засоби, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, фактична передача транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає оформлення відповідного договору щодо цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року по справі № 145/145/17.

Однак, як всупереч умов вказаних Договорів так і всупереч умов Закону, відповідних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не вчинили та не провели перереєстрацію транспортних засобів на користь ОСОБА_1 ..

Внаслідок цього приватним виконавцем на запит було отримано інформацію щодо наявності зареєстрованих за боржником ОСОБА_3 вказаних транспортних засобів, наслідком чого було винесення постанови про накладення арешту.

За таких обставин суд вважає, що постанова приватного виконавця Парфьонова Г.В. про арешт майна боржника від 24.10.2018 року винесена правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а підстави для скасування даного арешту відсутні.

В зв`язку з цим, суд доходить висновку про не обґрунтованість вимог позивача та відмовляє у їх задоволенні в повності обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 просить суд, стягнути з позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 384,20 грн., а всього стягнути 20384,20 грн., на підтвердження чого надає оригінали квитанцій про сплату судового збору та оплату правничих послуг.

Відповідності до ч. ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Проаналізувавши доводи відповідача та надані докази, суд вважає, що понесені відповідачем ОСОБА_2 та документально підтверджені витрати. Пов`язані з розглядом даної справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому стягує вказану суму судових витрат з позивача на користь ОСОБА_2 ..

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_3 , за участі третьої особи приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимировича (адреса: м. Одеса, вул.. Гоголя, 19 оф.1), про визнання права власності, скасування арешту транспортних засобів відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму судових витрат у розмірі 20384 (двадцять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 21.11.2019 року.

Суддя: В.Я.Бондар