КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3210/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/10937/17

07 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

19 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.10.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http: //privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2017 року на загальну суму 45 616, 84 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 233,35 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 35 635,07 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3 100,00 грн., а також штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 2 148,42 грн. (процентна складова), просив стягнути з відповідача на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 600,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 25 жовтня 2012 року у розмірі 45 616,84 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначав що, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не перевірив умов договору, порядок його виконання, не з'ясував, чи є умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою частиною договору, не надав цим обставинам відповідної оцінки, оскільки під час отримання картки його з правилами ніхто не знайомив. Зокрема, його не знайомили з тими правилами, що наявні в матеріалах справи, оскільки його підпис на них відсутній, у зв'язку з чим банк необґрунтовано здійснив нарахування процентів, а суд не перевірив правильність такого розрахунку.

Звертав увагу на те, що згідно із заявою, яку він підписав, картка діяла лише рік, а тому після спливу цього строку дія договору припинилася, однак вказані обставини судом не перевірялися, відповідна правова оцінка їм не надавалася. З огляду на це та без встановлення строку дії картки, а також строку дії договору висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення визначеної банком суми заборгованості є передчасним.

Вказував на те, що банк звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності. Однак він, як відповідач у справі, не міг подати заяву про застосування позовної давності до вимог банку до суду першої інстанції, оскільки не був повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім того, суд безпідставно стягнув з нього суму пені та штрафи, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те ж саме порушення.

Також посилався на те, що банк безпідставно збільшив розмір процентної ставки на рік, при цьому жодних документів, якими обумовлювалася сплата іншого розміру процентів, ніж той, що вказаний у заяві він від банку не отримував.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мазманян Едгар Рафаілович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в судове засідання повторно не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н від 25.10.2012 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованість за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2017 року за розрахунками позивача становить 45 616,84 грн., з яких: 4 233,35 грн. - заборгованість за кредитом, 35 635,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 100,00 грн. - пеня, а також штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 2 148,42 грн. - процентна складова.

Задовольняючи позовні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав усі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов'язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов кредитного договору. Посилався на те, що докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог містять відомості, які відповідають обставинам справи.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.10.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним позивачем було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копія заяви-анкети, довідка про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, копія паспорта відповідача. (а.с. 3-33).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві (а.с. 26 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2012 року ОСОБА_2 підписав заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк на видачу йому дебетової особистої картки. (а.с.6)

Відповідно до п. 1.1.1.21. Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, дебетна картка - банківська картка банка. Карта може бути персоналізованою (із зазначенням на ній прізвища на імені) або не персоналізованою (без зазначення іменних даних клієнта).

Зі змісту заяви-анкети вбачається, що відповідач обрав для виготовлення на своє ім'я картку «дебетова особиста картка», натомість позивач на підтвердження своїх вимог додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», яка згідно анкети-заяви є окремим видом кредитних карток.

Дебетова картка - різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становлять договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та, відповідно, отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі між сторонами договору про надання банківських послуг з видачею кредитної картки.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідачу не надавалась для ознайомлення під підпис Пам'ятка клієнта, яка є невід'ємною складовою частиною договору про надання банківських послуг у відповідності до вимог Умов та Правил надання банківських послуг, про що також зазначено в анкеті-заяві відповідача.

Згідно вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Доданий до матеріалів Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з обраним Тарифом кредитування, враховуючи, що вказаний витяг містить чотири типи карток «Універсальна» з різним видом кредитування, а згідно анкети відповідачем взагалі обрано інший тип картки, а саме: «Дебетова особиста картка. Ідентифікація з паспортом».

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчивши наявні у справі письмові докази, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Розрахунок заборгованості, на думку суду, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Враховуючи викладене та що доказів на підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем договору від 25.10.2012 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позивачем до суду надано не було, а наявність лише розрахунку заборгованості не є підтвердженням укладення договору кредиту, заява-анкета підписана відповідачем 25.10.2012 року свідчить про бажання ОСОБА_2 оформити на своє ім"я дебетову особисту картку, а не кредитну картку, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 25.10.2012 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність фактичним обставинам справи та наданим доказам висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги про закінчення строку дії картки, про звернення банку з позовом до суду поза межами строку позовної давності та застосування строку позовної давності до вимог банку, а також перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, докази на підтвердження строку дії картки та її виду, при цьому відповідачем також не було надано до суду кредитної картки для встановлення зазначених обставин.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують укладення між сторонами договору кредиту від 25.10.2012 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за таким кредитним договором слід відмовити у зв'язку з недоведеністю вказаних позовних вимог .

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року та ухваленням нового судового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 207, 526, 626, 628, 634, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 78, 81, 89, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року

Головуючий: Судді: