Справа № 158/1740/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/969/19 Категорія: 18 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним одностороннього правочину заяви про надання згоди на відчуження нерухомого майна та договорів дарування земельних ділянок та домоволодіння, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_4 є її матір`ю, яка з 14.05.1950 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 - батьком позивача. За період шлюбу її батьками було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Також її батьком ОСОБА_5 за час перебування його у шлюбі із ОСОБА_4 на підставі рішення Цуманської селищної ради від 22.03.2011 року було приватизовано дві земельні ділянки: площею 0,15 га кадастровий номер :01:001:1457 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , та площею 0,0986 га кадастровий номер :01:001:1458 для ведення особистого селянського господарства у смт. Цумань Ківерцівського району Волинської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. До дня смерті останній проживав та був зареєстрований у вищевказаному житловому будинку разом із ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що крім неї, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її брати ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , та мама ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів їй, і вона прийняла спадщину фактично шляхом спільного зі спадкодавцем проживання на момент його смерті. У визначений законом строк дружина спадкодавця - мати позивача ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка та про видачу їй як пережилій дружині спадкодавця свідоцтва про право власності на свою частку у спільному майні подружжя. Однак нотаріусом Нестерчук Г. П. було матері відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після звернення до селищної ради із заявою про видачу дублікату на право власності на спадкове майно також матері було відмовлено у зв`язку з тим, що спірне будинковолодіння та земельні ділянки були відчужені спадкодавцем за договором дарування сину ОСОБА_1 . Позивачка зазначає, що її мати ОСОБА_4 як співвласник всього майна згоди на відчуження майна на користь ОСОБА_1 не надавала, підпис матері у заяві від її імені підроблений. А тому просила суд визнати недійсним (нікчемним) односторонній правочин заяву від імені ОСОБА_4 про надання згоди своєму чоловікові ОСОБА_5 на дарування синові ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок: площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,0986 га, для ведення особистого селянського господарства, датовану 16.03.2012 року, а також у зв`язку з цим визнати недійсними вказані договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним (нікчемним) односторонній правочин заяву від імені ОСОБА_4 про надання згоди своєму чоловікові ОСОБА_5 на дарування синові ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок: площею 0,15 га, кадастровий номер :01:001:1457, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та площею 0,0986 га, кадастровий номер :01:001:1458, для ведення особистого селянського господарства в смт. Цумань Ківерцівського району Волинської області, датовану 16.03.2012 року.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельних ділянок: площею 0,15 га, кадастровий номер :01:001:1457, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та площею 0,0986 га, кадастровий номер :01:001:1458, для ведення особистого селянського господарства в смт. Цумань Ківерцівського району Волинської області, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчених 27.03.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованих у реєстрі за № 428 та № 429. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що згода матері на укладення договорів дарування належним чином оформлена, підписана матір`ю, секретарем селищної ради. Вказує на те, що права та інтереси позивача даними правочинами не порушені, оскільки з таким позовом зверталася сама співвласниця нерухомого майна - мати сторін і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у її позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, покликаючись на його законність, а апеляційну скаргу вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 не надавала згоди на відчуження її чоловіком ОСОБА_5 належного їм на праві спільної сумісної власності подружжя майна, не підписувала заяву-згоду на відчуження, тобто такий правочин є недійсним в силу своєї нікчемності, про що свідчить відсутність її волевиявлення також на укладення договорів дарування нерухомого майна та невідповідність цих правочинів вимогам ст. 203 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 - відповідачем у справі та з 14.05.1950 року відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 14.05.1950 року (а.с. 10).

На підставі рішення виконавчого комітету Цуманської селищної ради від 25.11.2011 року № 84 за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 05.12.2011 року (а.с. 17), яке зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 18). Крім того, відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки площами 0,15 га та 0,0986 га у АДРЕСА_1 з 21.09.2011 року значиться за ОСОБА_5 (а.с. 26-27).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 11.11.2016 року (а.с. 11). Останній за життя склав заповіт 09.09.2010 року, відповідно до якого все належне йому на день смерті майно заповів дочці ОСОБА_3 - позивачці у даній справі (а.с. 12).

Як видно із матеріалів справи, постановою нотаріуса від 26.05.2017 р. за № 816/02-31 відмовлено матері сторін ОСОБА_4 як пережилій з подружжя, яка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, та позивачці ОСОБА_3 як дочці спадкодавця, яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , у видачі свідоцтв про право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельних ділянок площею 0,15 га та 0,0986 га у смт. Цумань у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 15).

Відповідно до довідки Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області № 670 від 29.06.2017 року селищна рада не може надати матері позивачки ОСОБА_4 дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок, так як даний будинок відчужений на підставі договору дарування № 428 від 27.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н. І. (а.с. 16).

Як слідує з матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2018 року рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Ходачинська Н. І., Цуманська селищна рада Ківерцівського району Волинської області, про визнання недійсними договорів дарування, яким визнано недійсними договори дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельних ділянок площею 0,15 га та площею 0,0986 га в АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчених 27.03.2012 р. приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Ходачинською Н. І. та зареєстрованих в реєстрі за №428 та 429, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (а.с.50-52, т.1).

Як визначено ч.6 ст. 177 ЦПК України, до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, апеляційний суд, згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами.

І хоча в даній справі відсутні копії чи оригінали оспорюваних договорів, проте зі змісту судового рішення від 26.06.2018 р. видно і не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько сторін ОСОБА_5 за наявності письмової заяви від матері ОСОБА_4 про згоду на укладення договорів дарування подарував синові ОСОБА_1 житловий будинок та земельні ділянки, що підтверджується копіями спірних договорів дарування, приєднаних до матеріалів вказаної цивільної справи, та оригіналом заяви про згоду від імені ОСОБА_4 , що додана до матеріалів даної справи (а.с.89 т.1).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як визначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Таким чином, за приписами коментованої правової норми право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, презюмується законом і не підлягає доказуванню.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина третя статті 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Судова практика зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Як передбачено ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною 2 ст. 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника,який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зазначеним раніше судовим рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2018 року за позовом пережилої дружини померлого спадкодавця та співвласниці спірного майна встановлено, що письмова згода ОСОБА_4 на укладення договору дарування була предметом розгляду апеляційним судом, яким встановлено, що ОСОБА_4 жодними належними та допустимими доказами не спростувала факту надання нею письмової згоди своєму померлому чоловіку на укладення угоди з їхнім сином та їх спільного бажання настання відповідних правових наслідків оспорюваних правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не наділена правом на оскарження одностороннього правочину - заяви її матері, яка на даний час є живою і сама має право на таке оскарження, а також щодо визнання з цих підстав спірних правочинів дарування, оскільки не є їх стороною та співвласником спірного майна, а також оспорюваними правочинами, зокрема і складенням матір`ю заяви про згоду, не порушуються її права та законні інтереси, а тому заявлений нею позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції, а також за розгляд справи в суді апеляційної інстанції поніс в загальному 7000 грн витрат на правничу допомогу, а також за подачу апеляційної скарги - 1110 грн. судового збору, що підтверджено документально належними доказами.

У зв`язку з тим, що апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені ним та доведені судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1110 грн та 7000 грн на правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним одностороннього правочину заяви про надання згоди на відчуження нерухомого майна та договорів дарування земельних ділянок та домоволодіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за сплату збору за подання апеляційної скарги в сумі 1110 (одна тисяча сто десять) грн та 7000 (сім тисяч) грн на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді