"25" листопада 2019 р.
Справа № 642/5155/19
Провадження № 2/642/1491/19
25 листопада 2019 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Грінчук О.П.,
за участю секретаря - Сузанського О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, в якій просить суд змінити спосіб стягуваних з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Ленінського районного суду м.Харкова від 31.08.2018, з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили, до повноліття дитини, вказуючи, що Судовим Наказом Ленінського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі ј його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте після винесення Судового наказу платник аліментів, ОСОБА_2 звільнився з офіційного місця роботи. Дитина перебуває на її повному утриманні, відповідач не допомагає матеріально, судовий наказ не виконується, оскільки у відповідача відсутні офіційні доходи, дитина є інвалідом та постійно потребує медичної допомоги, обстеження та лікування. Відповідач є працездатним, здоровим, не обтяженим аліментними зобов`язаннями та працює за цивільно-трудовими договорами. Оскільки вважає, що спосіб стягнення аліментів є виключним правом особи, яка отримує аліменти та з якою проживає дитина, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 29.07.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.
16.08.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху надала уточнену позовну заяву.
22.08.2019 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
23.10.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, вказуючи, що уточнений позов підтримує у повному обсязі, посилаючись на викладені у ньому обставини та просить суд розглядати справу без її участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , в графі «мати» - ОСОБА_1 . (а.с.9)
Судовим Наказом Ленінського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 з відповідача було наказано стягувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.5)
З довідки, виданої в.о. начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_4 та менеджеру з персоналу ОСОБА_5 від 17.07.2019 вбачається, що ОСОБА_2 займав посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду цеху ремонту внутрішнього обладнання пасажирських вагонів 1 групи №1 та звільнений 24.09.2019 з посади за власним бажанням. (а.с.13)
З розрахунку заборгованості по аліментам від 24.09.2019, складеного старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова Ізотовим П.П., розмір заборгованості по виплаті ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 31.07.2019 становить 27 095,00 грн. (а.с.34)
Також на підтвердження невиконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань позивач надала до суду довідку, видану старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова Ізотовим П.П., згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліментів з ОСОБА_2 у період з 27.11.2018 по 31.07.2019, що були присуджені на підставі Судового Наказу Ленінського районного суду м.Харкова від 31.08.2018. (а.с.36)
Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом, згідно медичного висновку №121 від 06.09.2017 із захворюванням гіперфункція гіпофіза, справжній передчасний статевий розвиток. (а.с. 12, 37)
Разом із тим, рівень доходів позивача знизився, у зв`язку із чим позивач не може в повній мірі забезпечити потреби дитини.
Допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере. Такі витрати позивач несе самостійно. У той час, відповідач від участі в утриманні дитини фактично відмовився.
Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Також, відповідні положення закріплено у частині 2 статті 182 СК України: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини».
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Участь в утриманні дитини, за відсутності відповідно домовленості, має бути рівною.
Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Отже чинним національним та міжнародним законодавством на батьків покладено їх обов`язок забезпечувати нормальний розвиток дитини, допоки дитина не досягне повноліття, а в деяких випадках і до отримання нею вищої освіти.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При ухваленні рішення суд керується в першу чергу інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі - відповідачем не надано.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем до суду не надано відзиву та заперечень на позовну заяву.
Тому, зважаючи на обставини, які викладені вище, а також те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, відсутність заперечень з боку відповідача, спільний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вбачає підстави для задоволення даного позову та вважає, що зміна способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно з проведенням індексації і до досягнення повноліття дитини є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 155, 180-183, 192 СК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити повністю.
Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Судового наказу Ленінського районного суду м.Харкова від 31.08.2018 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, з проведенням індексації відповідно до закону, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.