ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 2-2157/10

Провадження № 22-ц/818/3135/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2010 року, ухвалене у складі судді Сєлютіної Н.М.,

у с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів її доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 по 22.09.2009. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та знаходиться лише на його утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має постійний дохід, кошти на утримання дитини не надає, хоча має для цього всі можливості.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів її доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 є сином сторін у справі, який залишився проживати з батьком. ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу на утримання сина добровільно не бажає.

В поданій 27 грудня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно встановив обставини справи, у зв`язку із чим порушив норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає , що позивач тривалий час проживає та працює на території Польщі, ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю позивача, ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Тому підстави стягнення на його користь аліментів відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 червня 2007 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Згідно довідки Комунального підприємства «Дирекція єдиного замовника» Куп`янської міської ради Харківської області від 22.06.2010 № 1931 станом на час розгляду справи судом першої інстанції малолітній ОСОБА_4 проживав разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 2, 5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок належного утримання дитини покладено законом на обох батьків, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частки від всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття, які є достатніми для забезпечення нормальних потреб дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України) у редакції, що діяла станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення, передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК Україниу відповідній редакції).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК Українив редакції станом на 26.07.2010 при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

ОСОБА_2 позов про стягнення з неї аліментів на утримання сина визнала, про що надала суду першої інстанції письмову заяву (а.с. 7).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 проти визначеного судом розміру аліментів не заперечувала, вважала незаконними рішення суду лише в частині стягнення аліментів на користь батька, який фактично з дитиною не проживає, оскільки працює за кордоном.

Зазначені доводи апеляційної скарги свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Судовою колегією було задоволено клопотання представника відповідача про витребування даних про перетинання ОСОБА_1 державного кордону України (а.с. 80-81). Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.10.2019 відомостей про перетинання ОСОБА_6 державного кордону України з 05.11.2014 по 05.ю11.2019 12 год 00 хв не виявлено (а.с. 107).

Згідно пояснень ОСОБА_2 , наданих апеляційному суду, дитина проживає або з бабусею або з батьком, в залежності від його перебування в м. Куп`янську. Зараз хлопчик проживає з батьком за місцем реєстрації його місця проживання.

Зазначена обставина матеріалами справи не спростовується.

Дані про існування між сторонами спору про визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги викладених у рішенні суду висновків не спростовують, тому вона підлягає залишенню без задоволення , а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, - 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний