ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1391/18

Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/326/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року, ухвалене в складі судді Глушко О.І., у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні,

заінтересована особа - Гайворонська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області,

дата складання повного тексту: 21 грудня 2018 року, м.Бахмач,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4) на утриманні у ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5) з 1990 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заява мотивована тим, що на момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 перебувала на утримання ОСОБА_4, що було її основним і постійним джерелом засобів до існування, вони проживали разом з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини, про яку вона дізналась у 2017 році, адже за час життя ОСОБА_4 мала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 колишнього КСП «Перемога» с.Гайворон, який був виданий на підставі розпорядження Бахмацької РДА №221 від 17 червня 1996 року. Оскільки ОСОБА_4 власної сім'ї не мала, в шлюбі не перебувала, дітей не мала, то єдиним спадкоємцем за законом є ОСОБА_3, яка перебувала в неї на утриманні. Після смерті ОСОБА_3 заявниця прийняла спадщину за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю, встановивши факт перебування ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4) на утриманні у ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5) з 1990 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що власником будинку АДРЕСА_1, була ОСОБА_4 ОСОБА_3 власного житла не мала і проживала в будинку ОСОБА_4 за її рахунок, але суд, згідно свого внутрішнього переконання, не взяв до уваги той факт, що будинок в якому проживали жінки належить ОСОБА_4, тому заявника вважає, що суд неправильно встановив обставини справи.

ОСОБА_2 вважає, що проживання в будинку і за рахунок ОСОБА_4 являлось основним і постійним джерелом існування ОСОБА_3, бо це було для неї основним місцем проживання, так як власності сім'ї, дітей, онуків не мала.

Також особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на довідку Гайворонської сільської ради згідно якої ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4, вони разом проживали з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Тобто ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4 всі 9 років, а не 1 рік і не 5 років, а всі 9 років потребувала утримання від ОСОБА_4, її допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування на що суд уваги не звернув.

У наданий судом строк Гайворонська сільська рада Бахмацького району подала відзив на апеляційну скаргу, вважає, що дійсно ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4 з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судове засідання сторони не з'явились, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_3 перебувала на утриманні ОСОБА_4 не менше одного року до смерті останньої. Зокрема суд зазначив, що ОСОБА_4 померла у віці 80 років, ОСОБА_3 на той час виповнилося 69 років, тобто обидві вони були непрацездатного віку. Сам факт проживання спільно в будинку, належному ОСОБА_4, не свідчить про те, що ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4 Заявницею також не надано доказів, що ОСОБА_3, незважаючи на її молодший вік порівняно з ОСОБА_4, потребувала постійного стороннього догляду, опіки, турботи, матеріального забезпечення і що ОСОБА_4 була спроможна її надати. Також в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що ОСОБА_4 дійсно надавала допомогу ОСОБА_3 і така допомога була постійним та основним джерелом засобів для існування останньої.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 та разом з нею була зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.6). Власником домоволодіння являлась ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.35).

ОСОБА_4, як члену КСП «Перемога» Бахмацькою райдержадміністрацією 02 липня 1996 року було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 5,6 га (а.с.7).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 80 років (а.с.15).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 87 років (а.с.8). На час смерті вона проживала в АДРЕСА_1 (а.с.9).

ОСОБА_3 21 жовтня 2010 року вчинила заповіт на все своє майно на користь заявника ОСОБА_2 (а.с.10).

Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після ОСОБА_4, оскільки померлою ОСОБА_3 не було подано заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 та не надано доказів, що вона була спадкоємицею за законом або за заповітом, а на утриманні у ОСОБА_4 перебувала лише зі слів ОСОБА_2, отже, у відповідності до ст.531 ЦК УРСР 1963 року та ст.1272 ЦК України, вона вважається спадкоємцем, який не прийняв спадщину (а.с.11).

Заявниці ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна ОСОБА_3, яке складається з земельної ділянки розміром 4,2462 га (а.с.12).

Згідно відповіді Бахмацької районної державної нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 була відкрита 20 листопада 2017 року №617/2017 за заявою ОСОБА_2 Були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 червня 2018 року за №2-587 та №2-588 на земельні ділянки (а.с.23).

Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області проведено перевірку по алфавітним книгам обліку спадкових справ Бахмацької державної нотаріальної контори та встановлено, що за період з серпня 1999 року по грудень 20104 року спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 не заводилась (а.с.25).

Інших доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_2 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 у ОСОБА_4 необхідно заявнику для оформлення спадщини.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. При цьому утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів І, ІІ і ІІІ груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Суд першої інстанції встановив, що відсутні докази, які б підтверджували перебування ОСОБА_3 на утриманні у ОСОБА_4 Обидві жінки на час спільного проживання були пенсійного віку, у зв'язку з відсутністю доказів, встановити хто з них у кого був на утриманні можливості не має.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не довела заявлених вимог.

На підтвердження доводів заяви апеляційним судом було витребувано у ОСОБА_2 докази про розмір доходів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за період з 1990 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_2 було надано суду повідомлення Бахмацької районної державної адміністрації від 28 лютого 2019 року про те, що архівні пенсійні справи померлих в управлінні відсутні. З повідомлення Бахмацького об'єднаного управління пенсійного фонду України вбачається, що функції призначення та виплати пенсій передано до органів Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення в 2002 році, що фактично унеможливлює надати довідки про доходи на ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В той же час ОСОБА_2 не надала довідку про доходи померлих від Управління соціального захисту населення, достовірно знаючи з відповіді пенсійного фонду про ведення пенсійних справ даною установою.

Від Гайворонської сільської ради Бахмацького району також надано повідомлення, що ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4 з 1990 року до ІНФОРМАЦІЯ_5. Допомогу, яку отримувала ОСОБА_3 не була одноразовою, а постійно протягом дев'яти років. Однак дані пояснення документально не підтверджені.

Більш того, відповідно до ст.531 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 4 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Тобто, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, з цього моменту втрачена її здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і набувати спадкові права після смерті ОСОБА_4

Доводи ж апеляційної скарги, що ОСОБА_3 власного житла не мала і проживала в будинку ОСОБА_4 за її рахунок, але суд, згідно свого внутрішнього переконання, не взяв до уваги той факт, що будинок в якому проживали жінки належить ОСОБА_4, не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом дана обставина належним чином досліджена та надана правова оцінка доказам, наявних в матеріалах справи. Однак те, що ОСОБА_3 проживала в одному будинку ОСОБА_4 не підтверджує факту перебування на її утриманні.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що проживання в будинку і за рахунок ОСОБА_4 являлось основним і постійним джерелом існування ОСОБА_3, належними та допустимим доказами не підтверджено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції та ґрунтується на невірному розумінні заявницею суті правовідносин та норм законодавства, яким їх врегульовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги довідку Гайворонської сільської ради згідно якої ОСОБА_3 перебувала на утриманні у ОСОБА_4 з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, не заслуговують на увагу, оскільки така довідка не є належним доказом в розумінні ст.76 ЦПК України, який міг би підтвердити факт утримання.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Судді: