ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3755/19 Справа № 210/5900/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький заалізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що 14.05.2004 року на території гірничої дільниці по видобутку руди №1 Рудоуправління ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК» під час виконання трудових обов'язків, при падінні з висоти батько позивача ОСОБА_2, в.о. машиніста екскаватора отримав численні травми, від яких, перебуваючи на лікуванні у 2 міській лікарні, помер. Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила батька у віці 14 років, він був її рідною людиною, яку дуже любила та поважала. Незважаючи на те, що батько на час смерті проживав з іншою сім'єю, відносини між ними не припинялись. Батько позивача постійно відвідував, брав участь у її вихованні, підтримував матеріально. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Після смерті батька позивач була позбавлена батьківського піклування, матеріальної підтримки, що призвело до суттєвого погіршення її матеріального стану. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 176000,00 грн. без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» вважає, що основною причиною нещасного випадку, що стався з потерпілим є незастосування засобів індивідуального захисту при заміні троса відкривання днища ковша екскаватора та порушення ним п. 23 Інструкції з охорони праці для машиністів і помічників машиністів екскаваторів, тому вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня.

Крім того, зазначає, що на час смерті потерпілого позивач мешкала окремо, тобто не проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, також відсутні докази, що позивач підтримувала родинні стосунки з батьком, що батько приймав активну участь у її вихованні та надавав матеріальну допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про народження, виданого Саксаганським районним відділом РАГСУ м. Кривого Рогу від 24 травня 1990 року, актовий запис № 829 (а.с. 9).

Прізвище позивача з ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_1 внаслідок реєстрацію шлюбу (а.с. 10).

Потерпілий ОСОБА_2 за життя працював на підприємстві відповідача.

14 травня 2004 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2004 року, актовий запис № 932, ОСОБА_2 помер у віці 35 років (а.с. 3).

По факту нещасного випадку було складено Акт № 8 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 31 травня 2004 року, згідно якого, причиною нещасного випадку, який стався 14 травня 2004 року, є незастосування засобів індивідуального захисту виконуючим обов'язки машиніста екскаватора ОСОБА_2 при заміні троса механізму відкривання днища ковша екскаватора, чим останній порушив п. 23 Інструкції з охорони праці для машиністів і помічників машиністі екскаваторів (а.с. 4-5).

Крім того особи, відповідно до п. 10 Акту № 8, особи які допустили порушення є гірничий майстер дільниці з добутку руди № 1 ОСОБА_4, який не забезпечив безпечну організацію робіт підлеглими йому машиністами та помічниками машиністів екскаваторів, чим порушив п. 2.5 та п. 2.12 своєї посадової Інструкції та п.10 Правил безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача ОСОБА_1 та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, який загинув від нещасного випадку на виробництві відповідача.

Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона втратила близьку людину, яку дуже любила. Порушений звичайний спосіб її життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для його організації, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною підтримкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, також погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як встановлено судом першої інстанції,внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратила свого батька. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві відповідача ПАТ «ПівдГЗК» та вина відповідача у нещасному випадку встановлений Актом розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК» про те, що основною причиною нещасного випадку, що стався з потерпілим є незастосування ним засобів індивідуального захисту при заміні троса відкривання днища ковша екскаватора та порушення ним п. 23 Інструкції з охорони праці для машиністів і помічників машиністів екскаваторів, тому вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Матеріалами справи встановлено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 пов'язаний з виробництвом, відповідно до п. 6 Акту форми Н-5 від 14 травня 2004 року (а.с. 6-8).

У зв'язку зі смертю батька позивач переносить моральні страждання, ця подія змінила все подальше її життя, так як, в 14 років залишилась без батьківського піклування, матеріального допомоги, що призвело до погіршення як матеріального так, і морального стану.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що на час смерті потерпілого позивач мешкала окремо, тобто не проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, також відсутні докази, що позивач підтримувала родинні стосунки з батьком, що батько приймав активну участь у її вихованні та надавав матеріальну допомогу є безпідставні, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають подружжя, батьки, діти та факт проживання однією сім'єю на момент нещасного випадку закон не позбавляє права на відшкодування шкоди позивачу.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно визначений судовий збір, який підлягає стягненню на користь держави, у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ «ПівдГЗК» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, з вищенаведених підстав.

У зв'язку з вищенаведеним, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» на момент подачі апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить 1500 грн. (1000 грн. * 150% = 1500 грн.), проте судовий збір сплачено в сумі 1152,60 гривень (а.с. 34).

Отже, з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 347,40 грн., з урахуванням сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.( а.с. 34).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення судового збору, стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» , а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави, збільшивши його з 704 гривень 80 копійок до 1000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 347 (триста сорок сім) гривень 40 (сорок) копійок

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: