Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 11 листопада 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 листопада 2019 року.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовну заяву мотивує тим, що вона працювала на посаді старшого касира ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород). 07.12.2018 року по пошті отримала наказ начальника відділу кадрового обліку ОСОБА_3 Т.М. №2182-к від 19.07.2018 року про звільнення її з 20.07.2018 року з посади у зв`язку з втратою довір`я, згідно п.2 ст.41 КЗпП України. Посилається на те, що при проведенні 03 липня 2018 року директором філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_4 Ю. інвентаризації було виявлено нестачу грошових коштів в сумі 163 598,89 грн. в сейфі філії. Цим актом також стверджується, що на той час матеріально відповідальною особою, яка передає кошти, касові документи та інші цінності був начальник ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_5 і саме ця матеріально відповідальна особа зазначена в акті як та, у якої виникла недостача. В кінці кожного робочого дня кошти усіма касирами філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) передавалися начальнику ПНФП ОСОБА_5 , який їх перераховував, поміщав у сейф та ніс персональну відповідальність за їх збереження. Крім того зазначає, що в її функціональні обов`язки не входило отримання грошових коштів від інших операторів касирів, не входило обов`язку вести контроль та облік цих коштів, а також зберігання їх у сейфі філії. Такі обов`язки на неї було покладено вже після виявлення 03.07.2018 року недостачі та відсторонення начальника ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_5 . від посади. Крім того з боку роботодавця до неї не було жодних претензій щодо недостачі грошових коштів та відповідно і не ставились вимоги щодо їх повернення, оскільки недостача виникла у матеріально відповідальної особи ОСОБА_5 , а тому вважає, що її звільнення із посади старшого касира ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) є незаконним та безпідставним. Просить визнати незаконним її звільнення з посади старшого касира ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород), скасувати наказ начальника відділу кадрового обліку Мельниченко Т.М. №2182-к від 19.07.2018 року про звільнення мене посади старшого касира ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород), поновити її на посаді старшого касира ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 20.07.2018р. по дату прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, з врахуванням її середньоденного заробітку 386 грн.

Представником відповідача ТОВ «Пост Фінанс» подано до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що згідно Наказу № 1147-к від 13.07.2016 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №22. З 16.03.2018 року позивач працювала на посаді старшого касира філії №22 відповідно до Наказу про переведення на іншу посаду №807-к від 16.03.2018 року. Під час виконання власних посадових обов`язків ОСОБА_2 безпосередньо здійснювала обслуговування грошових коштів (видача касирам ПНФП готівки підзвіт, приймання від касирів ПНФП підзвітних грошей, виведення залишку грошових коштів, закриття касової книги за операційний день) відповідно до Посадової інструкції старшого касира, з якою позивач була ознайомлена, та несла повну матеріальну відповідальність за ввірені їй цінності, що підтверджується Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 16.03.2018 р. Таким чином, ОСОБА_2 , займаючи посаду старшого касира, щоденно здійснювала облік та підрахунок наявних готівкових коштів в касі ПНФП. 03 липня 2018 року директором філії №22 ОСОБА_6 було проведено ревізію наявних готівкових коштів в ПНФП № 07005, під час якої встановлена нестача готівкових грошових коштів в розмірі 163 599,00 грн., що підтверджується Актом про результати ревізії наявних коштів № 1 від 03.07.2018 р., який був підписаний ОСОБА_7 , яка була присутня при проведені цієї перевірки та нею були надані письмові пояснення з приводу виникнення нестачі ОСОБА_8 підтвердила, що знала про нестачу коштів, але не повідомляла про неї, так боялась, а також пояснила, що начальник ПІНФП ОСОБА_5 постійно обіцяв їй перекрити дану нестачу грошових коштів. Відповідно до п. п. а) та б) ст. 1 Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного 16.03.218 року між Позивачем та Відповідачем, працівник на посаді старшого касира пункту надання фінансових послуг філії №22 зобов`язувався дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. На підставі Службової записки Директора Філії №22 від 18.07.2018 року ОСОБА_9 було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я з 20.07.2018, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить відмовити.

Позивачем ОСОБА_7 було подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що працюючи на посаді старшого касира, так як і інші працівники їхньої Філії, які працюють з грошовими коштами, кожен індивідуально є матеріально відповідальними особами за ввірені їм грошові кошти. Разом з тим, як вона так і вони несуть відповідальність за ці грошові кошти виключно з моменту їх отримання і до тих пір поки ті не будуть передані на зберігання іншій матеріально відповідальній особі. Нестача грошових коштів сталася не з її вини оскільки всі отримані нею грошові кошти, кожного дня передавалися на зберігання іншій матеріально відповідальній особі, безпосередньому її керівникові - начальнику ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_5 , який і ніс відповідальність за їх подальше збереження. Факт того, що після передачі нею грошових коштів останньому, вона вже не несла за них відповідальність, підтверджується й Актом інвентаризації №1 від 03.07.2018р. в якому чітко зазначено, що саме ОСОБА_5 є матеріально відповідальною особою, у якої виникла недостача (копія Акту наявна в матеріалах справи). Стосовно посилань відповідача на надані нею пояснення комісії перевірки після виявлення нестачі, такі пояснення на її думку ніяк не свідчать про вчинення нею винних (умисних чи необережних) дій, які призвели до нестачі грошових коштів і тим самим про недовіру до неї роботодавця. Коли її перевели на посаду старшого касира була нестача грошових коштів у касі ПНФП Філії №22, однак її безпосередній керівник - ОСОБА_5 , який і був відповідальним за збереження грошових коштів ПНФП Філії №22, запевнив, що це ситуативна нестача і це він особисто вирішить. Згідно посадової інструкції на неї було покладено ряд посадових обов`язків, однак саме ОСОБА_5 видавав касирам ПНФП готівку під звіт, приймав від них підзвітні гроші, виводив залишок та закривав (підписував) касову книгу за операційний день. Неодноразово ревізорами «ПОСТ ФІНАНС» проводилась перевірка їхнього ПНФП вході яких не було виявлено нестачі. Тобто начальник ПНФП Філії №22 - Капітанець В.В. вирішив питання по нестачі грошових коштів. Про те, що нестача збільшилася до суми 163 599 грн. вона довідалася 03.07.2018 року під час проведення ревізії ПНФП Філії №22. Стосовно посилань відповідача на неповідомлення нею своєчасно керівництва підприємства щодо обставин нестачі грошових коштів зазначає, що саме у її безпосереднього керівника - начальника ПНФП Філії №22 ОСОБА_5 виникла нестача грошових коштів за які саме він ніс матеріальну відповідальність. Саме він винен у їх нестачі і він визнав цей факт, про що повідомив відповідача. Нестача грошових коштів була ще перед переведенням її на посаду старшого касира, яка невдовзі була усунута матеріально відповідальною особою, винною у такій нестачі, - ОСОБА_5 , підтвердженням чого є факт не виявлення такої неодноразовими періодичними ревізійними перевірками, проведеними до 03.07.2018 року. Оскільки достовірно вона не могла стверджувати, що ОСОБА_5 використовує грошові кошти ПНФП Філії №22 в особистих цілях, так як під час ревізійних перевірок нестачі не виявлялося, тому і не повідомляла про свої припущення вищестоящому над ним керівництву. Також, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами посилання відповідача у відзиві на те, що вона знала про неправомірне використання коштів начальником ПНФП, підписуючи касову книгу, та не повідомила про це роботодавця, оскільки вона не підписувала касову книгу в кінці кожного дня, це входило в обов`язки начальника ПНФП Філії №22 Капітанець ОСОБА_10 . Саме він видавав касирам ПНФП готівку під звіт, приймав від них підзвітні гроші, виводив залишок та закривав (підписував) касову книгу за операційний день, а також зберігав грошові кошти у сейфі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із тим від адвоката Йосипчук О.В., надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, висловлено при розгляді цивільної справи № 6-104цс14, при розгляді справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, суду, крім іншого, необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з безпосереднім обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Наказу № 1147-к від 13.07.2016 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №22. З 16.03.2018 року позивач працювала на посаді старшого касира філії №22 відповідно до Наказу про переведення на іншу посаду №807-к від 16.03.2018 року.

Для вирішення питання про те, чи належить працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, необхідно детально ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, пов`язаних з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків або один з основних обов`язків, і чи має виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і збереженням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно функціональних обов`язків, що містяться в матеріалах справи, Старший касир ПНФП Філії в процесі своєї службової діяльності виконує наступні завдання:

П.3.1.1. Перед початком робочого дня видає касирам ПНФП готівку під звіт і під запис у книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей.

П.3.1.3. наприкінці робочого дня приймає від касирів ПНФП підзвітні гроші та касові документи за проведеними операціями під підпис у Книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей.

Окрім того, згідно п.3.1.11 Щоденно в кінці робочого дня виводить залишок грошових коштів у ПНФП закриває касову книгу за операційний день, роздруковує і підписує касову книгу і звіт касира (другий примірник касової книги), не пізніше наступного робочого дня зшиває касові документи в накопичувальні папки.

Та вказана інструкція була доведена позивачу про що свідчить її підпис від 16.03.2018 року.

Таким чином даним спростовуються доводи позивача про те, що вона не була матеріально відповідальною особою, яка передає кошти, касові документи та інші цінності. А такою особою був начальник ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_5 , де вона працювала на посаді старшого касира.

Окрім того, згідно вказаної Інструкції, а саме відповідно до п. 3.1.19 старший касир зобов`язаний «Доповідати головному бухгалтеру ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» про всі недоліки виявлені в робочому процесі, в межах своєї компетенції».

Разом із тим, як вбачається із відповіді на відзив, що наданий відповідачем, та з письмових пояснень ОСОБА_8 , що були відібрані у неї 29.06.2018, та копія яких додана в додатку до заперечень на позовну заяву, вбачається. Що позивачу було відомо про факт нестачі коштів. Окрім того, їй було відомо і те, що розмір нестачі зростав.

Однак недотримуючись посадових обов`язків, позивач ОСОБА_8 , не повідомила відповідну посадову особу ТОВ «Пост Фінас» про відомі їй порушення.

Саме вказаний факт став підставою для звільнення позивача. Зокрема у відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що «підписуючи касову книгу з зазначенням в ній залишком коштів на кінець операційного дня Позивач знаючи про невідповідність дійсності зазначеної інформації не повідомила роботодавця про неправомірне використання його коштів ПНФП, чим вчинила умисну бездіяльність, що дає підстави для втрати довір`я до неї з боку роботодавця».

Згідно копії наказ, що є об`єктом оскарження №2182-к від 19 липня 2018 року, копію якого додано до матеріалів справи, «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », вказано, що позивача звільнено у зв`язку з втратою довір`я, згідно п.2 ст. 41 КЗПП України. Підставою зазначено: Висновок службової перевірки від 17.07.2018 року та Службову записку Директора філії №22 Шаталова О.Ю. від 18.07.2018 року.

З дослідженої судом службової записки ОСОБА_6 від 18.07.218 року, копія якої додана в додатку до відзиву на позовну заяву, вбачається, що згідно висновку службової перевірки, у ПНФП 07005 Філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 17.07.2018 року бездіяльність старшого касира НПФП ОСОБА_1 , що призвела до порушення фінансової (касової) дисципліни, дає компанії підстави для втрат до неї довір`я Так, директор філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» Шаталова О.Ю., просить розглянути питання про її звільнення.

Доводи позивача, про те, що нестача грошових коштів сталася не з її вини оскільки всі отримані нею грошові кошти, кожного дня передавалися на зберігання іншій матеріально відповідальній особі, безпосередньому моєму керівникові - начальнику ПНФП філії №22 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (Ужгород) ОСОБА_5 , який і ніс відповідальність за їх подальше збереження, не є підставою для скасування наказу. Так, само як і твердження ОСОБА_8 , про те, що після передачі нею грошових коштів останньому, вона вже не несла за них відповідальність.

Суд вважає за необхідне констатувати, що в даному випадку, підставою для звільнення, не стала причина привласнення позивачем грошових коштів, а саме не повідомлення роботодавця про відомі посадовій особі порушення, що в подальшому призвели до матеріальних втрат ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

При цьому, відповідач, не пред`являв претензій до позивача стосовно відшкодування матеріальної шкоди, що була завдана ТОВ «ПОСТ ФІНАС». Окрім того, рішенням Ужгородського міськраонного суду від 24 червня 2019 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» та стягнуто з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешк. АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСТ ФІНАНС» (ідентифікаційний код 38324133, адреса: 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, оф.1304) матеріальну шкоду в розмірі 118 999 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн.

З дослідженої судом службової записки та наказу про звільнення, відповідач вказуючи на підставу вирати довіря до посадоваї особи ОСОБА_8 , що стала саме внаслідок бездіяльності позивача.

Трудове законодавство України, чітко передбачає, можливість розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органо, зокрема, в ст. 40 КзППУ перераховано наступні випадки:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом із тим, ст. 41 КзППУ вказує на додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов так серед інших вказано, зокрема і винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

Правовий аналіз п.2 ч.1 ст.41 КЗпП дає підстави для висновку, що ця норма матеріального права не передбачає наявності обвинувального вироку суду як обов`язкової умови для звільнення працівника з викладеної в ній підстави. Звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обгрунтованим, якщо працівник, котрий безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (займається їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Звільнення за втрату до працівника довір`я на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП можна застосувати лише в разі вчинення ним винних дій. До того ж не має значення, в якій формі скоєно протиправні дії: навмисно чи як необережне (недбале) ставлення до своїх обов`язків. Працівник передбачав або повинен був передбачати негативні наслідки своїх дій. Вину працівника має довести роботодавець відповідними фактами та об`єктивними обставинами, що свідчать про винні дії працівника, як-от, систематична нестача довірених йому цінностей, безвідповідальне, несумлінне ставлення до трудових обов`язків, порушення порядку прийняття й відпуску грошових і товарних цінностей, недодержання правил їхнього збереження, неповідомлення відповідним посадовим особам про обставини, які перешкоджають забезпеченню збереження грошових і матеріальних цінностей, порушення правил торгівлі, обмірювання, обважування, обраховування покупців, завищення ціни, привласнення матеріальних цінностей тощо. Підставою для звільнення у зв`язку з утратою довір`я може бути також використання працівником доручених для безпосереднього зберігання чи обслуговування цінностей в особистих інтересах.

Утрата довір`я може бути результатом скоєння такого проступку, що дає роботодавцеві підстави зробити висновок про те, що дальше залишення такого працівника на роботі, пов`язаній зі зберіганням чи обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до втрати цих цінностей.

Для звільнення працівника за пунктом 2 статті 41 КЗпП не обов`язково, щоб працівник протиправними діями завдав шкоди роботодавцеві. Достатньо, щоб цими діями створювалася загроза завдання такої шкоди.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Разом із тим, у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснюється, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (приймає, зберігає, транспортує, розподіляє тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають роботодавцеві підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушив правила, здійснюючи операції з матеріальними цінностями). У разі встановлення в передбаченому законом порядку факту розкрадання, хабарництва та інших корисливих порушень, учинених працівниками, їх можна звільнити з підстав утрати довір`я й тоді, коли зазначені дії не пов`язані з їхньою роботою.

Вказана узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-100цс16, а саме: Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Щодо поважності пропущення строків звернення до суду із позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд вважає за необхідне вказати, на те що:

Дійсно відповідачем до відзиву на позовну заяву надано підтвердження того, що позивачу було надіслано про те, що ОСОБА_11 звільнено, та що їй необхідно з`явитися за вказаною в повідомленні адресою для отримання трудової книжки. Разом з тим, такий повернувся адресату яким його направлено в м.Київ. А розписка про отримання трудової книжки не містить реквізитів отриманої трудової книжки.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає таке звільнення правомірним, та таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому позовні вимоги ОСОБА_8 щодо визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки, у даному випадку, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, може вирішуватися судом лише при поновленні на роботі ОСОБА_8 , то позовні вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку також не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 40, 47, 116, 147, 149, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.