КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/15725/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4174/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Вовка Є.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування свідоцтва про право власності та набуття права власності,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач звернувся із зазначеним позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просив:

- скасувати свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на квартиру НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1, що складається із 3-х кімнат, жилою площею 41,9 кв.м., загальною площею 72,5 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 листопада 1998 року №736-С;

- встановити факт майнового права, а саме право власності частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, згідно мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, до якої вони прийшли внаслідок розірвання шлюбу та поділу майна, згідно якої батько ОСОБА_3 залишив ОСОБА_1 частину квартири;

- зобов'язати відповідача видати нове свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1, що складається із 3-х кімнат, жилою площею 41,9 кв.м., загальною площею 72,5 кв.м. з урахуванням права ОСОБА_1 на частину квартири згідно мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 24 червня 1998 року. (а.с.1-3, 26-28)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року відкрито провадження у справі. (а.с.36-37)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 №753/15725/17 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. (а.с.84-86)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування скарги зазначив, що 19 жовтня 2018 року через канцелярію суду подав уточнену позовну заяву, в якій посилаючись на положення ч. 6 ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України просив визнати недійсним свідоцтво про право власності виключно як правовстановлюючий документ, який ОСОБА_2 не мала права отримувати лише на себе. Вказував, що в даній справі він не оспорював дій чи бездіяльності Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а тому справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства. (а.с.95-96)

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник - адвокат КрепельД.І. підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с. 117-128)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наявності підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства. (а.с.84-86)

З таким висновком колегія суддів не погодилась, виходячи з наступного.

Обґрунтувавши заявлені вимоги позивач зазначив, що з 26 квітня 1994 року зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружились 06 серпня 1988 року і в 1994 року був отриманий ордер на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд-3», яка складається з трьох кімнат за адресою АДРЕСА_2, на сім'ю з чотирьох чоловік ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5

17 січня 1996 року була видана довідка, що свідчить про повністю внесений пайовий внесок в будинку ЖБК «Ізумруд» за квартиру АДРЕСА_3.

Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу 22 січня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішили розірвати шлюб.

Згідно мирової угоди від 24 червня 1998 року (завіреної суддею Харківського районного суду міста Києва Кузнєцовою Е.А.) ОСОБА_3 залишає свою частину квартири дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та зобов'язується виписатись із квартири.

07 грудня 1998 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації було видано Свідоцтво від 27 листопада 1998 року №736-С про право власності на квартиру АДРЕСА_4, згідно якого право приватної власності на квартиру належить тільки ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_2 не визнає права власності позивача на частину зазначеної квартири, посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 321 ЦК України, ст. 190 СК України, позивач звернувся до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства і просив:

- скасувати свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на квартиру НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1, що складається із 3-х кімнат, жилою площею 41,9 кв.м., загальною площею 72,5 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, свідоцтво видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 27 листопада 1998 року №736-С;

- встановити факт майнового права, а саме право власності частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, згідно мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, до якої вони прийшли внаслідок розірвання шлюбу та поділу майна, згідно якої батько ОСОБА_3 залишив ОСОБА_1 частину квартири;

- зобов'язати відповідача видати нове свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1, що складається із 3-х кімнат, жилою площею 41,9 кв.м., загальною площею 72,5 кв.м. з урахуванням права ОСОБА_1 на частину квартири згідно мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 24 червня 1998 року. (а.с.1-3, 26-28)

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечувала право власності позивача на частину квартири та вказувала, що пайовий внесок за квартиру було сплачено повністю у 1996 році і саме на цій підставі ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на квартиру. Крім того, спірна квартира належить ОСОБА_2 відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 24 червня 1998 року, яке набрало законної сили. Вважала, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не доведено незаконність отримання свідоцтва про право власності та (або) незаконність видачі Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації наказу про видачу свідоцтва про право власності на квартиру. (а.с.57-65)

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;.

Статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З установлених судом обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2.) щодо права власності на квартиру НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1.

Оскільки позовні вимоги у даній справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов'язані з правомірністю набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру і ОСОБА_2є відповідачем у справі та не є суб'єктом владних повноважень, тому колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на участь у спорі відповідача - Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке наділено функціями суб'єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала суду не може бути визнана законною і обґрунтованою, перешкоджає подальшому провадженню у справі, з огляду на положення пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 15 березня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова