КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Жук М.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3821/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 068-2008-1749 про надання кредиту в розмірі 190 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом на строк до 10 травня 2038 року. У зв'язку із неналежним та несвоєчасним виконанням ним взятих на себе зобов'язань по сплаті чергових платежів банк звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. З метою захисту своїх прав, він звернувся до Українського центру судових експертиз для проведення судово-економічної експертизи, в ході якої судовий експерт не знайшов підтвердження обґрунтування розрахунку заборгованості. Також позивач посилається на нікчемність умови про сплату 2 000 доларів США та 9 700 грн. комісії за надання кредиту, а також на відсутність строку дії договору.

Оскільки укладений з банком кредитний договорі є несправедливим, а також не містить всіх істотних умов, які передбачені законом для таких договорів, ОСОБА_2 просить визнати спірний кредитний договір від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749 недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки висновку експерта, а також не було враховано, що оспорюваний договір містить несправедливі умови щодо зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Апелянт вважає, що умова про сплату комісії про надання кредиту у розмірі 2 000 доларів США, яка не передбачена договором, та комісії за ініціювання кредиту у розмірі 9 700 грн. є нікчемними і вказані грошові кошти мають бути повернуті позичальнику.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що кредитний договір від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749 не містить узгоджених відсоткових ставок за кредитним договором, не визначено в повному обсязі детального розпису загальної (сукупної) вартості кредиту, а також не вказано відповідальності банку й строку дії кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

01 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника ПАТ «Універсал Банк» - Чилякова М.В., відповідно до якого вважає викладені доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим та таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Щодо посилання на недійсність окремих положень укладеного кредитного договору, вважає, що це не є підставою для визнання всього договору недійсним.

При апеляційному розгляді справи представник ПАТ «Універсал Банк» - Чиляков М.В. заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засіданні не з'явився, заяв про відкладення справи не подавав, тому колегія суддів вважає вказану неявку без поважних причин та здійснює розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 068-200-1749 за умовами якого банком надано позивачу кредит у сумі 190 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних на строк до 10 травня 2038 року (а.с. 11-14).

Згідно п. 8.5. договору позичальник підтверджує, що до укладення ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

У Додатку №1 до Кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року, міститься повний перелік та вартість супутніх послуг, що надаються Кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту.

Додатком № 2 до Кредитного договору встановлено графік платежів за кредитним договором № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 року (а.с.15).

Відповідно до вимоги ПАТ «Універсал Банк», яка була направлена ОСОБА_2, станом на 23 серпня 2017 року, розмір заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих процентах за кредитним договором становить 212 098 доларів США 27 центів (а.с.18).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсягу суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що в укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань; додатки до цього договору № 1 та № 2 містять детальний розпис сукупної вартості споживчого кредиту та графік його погашення, які виконані одним шрифтом та кольором, обставини які б ускладнювали його прочитання споживачем відсутні; перед укладенням спірного договору ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту. Суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено укладення спірного кредитного договору із застосуванням нечесної підприємницької практики чи на умовах, які є дискримінаційними (несправедливими) стосовно споживача фінансових послуг й відповідно відсутність правових підстав для визнання цього правочину недійсним з підстав, викладених у позовній заяві.

Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції в повному обсягу погодитися не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 26 червня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Пунктом 9.8 Кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року передбачено, що позичальник в день надання йому кредиту за Договором сплачує Кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 9700 грн.. Укладенням цього Договору Позичальник доручає Кредитору в порядку договірного списання здійснити списання суми такої плати з поточного рахунку Позичальника, відкритого у Кредитора, у відповідній валюті та наступне її перерахування на відповідний рахунок Кредитора (а.с.13 зв.б.).

Згідно до Додатку №2 до вказаного Кредитного договору в графі 6.3 Графіку платежів передбачено списання з позичальника на користь Банку 2000 доларів США , що складало 9700 грн, передбачених п.9.8 Кредитного договору (а.с.15).

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта проте, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права зокрема - частину 1, 3 ст. 203 ЦК України, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у зв'язку з чим рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання недійсним п.9.8 Кредитного договору №068-2008-1749, укладеного 28 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2

Щодо решти частини позовних вимог, то колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань; додатки до цього договору № 1 та № 2 містять детальний розпис сукупної вартості споживчого кредиту та графік його погашення, які виконаний одним шрифтом та кольором, обставини які б ускладнювали його прочитання споживачем відсутні; перед укладенням спірного договору ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами кредитування та сукупною вартістю кредитку, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено укладення спірного кредитного договору, за виключенням п.9.8 Кредитного договору, із застосуванням нечесної підприємницької практики чи на умовах, які є дискримінаційними (несправедливими) стосовно споживача фінансових послуг й відповідно відсутність правових підстав для визнання цього правочину недійсним.

Перевіряючи доводи апелянта в частині дотримання відповідачем прав позивача як споживача послуг при надання кредиту у валюті, та перевіряючи доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції висновку експерта №2-31/08 від 31 серпня 2018 року колегія суддів враховує наступне.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таки з моменту укладення договору.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як на підстави для визнання спірної угоди недійсною, позивач посилався на ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо несправедливості умов спірної угоди, оскільки на час підписання банк не повідомив його про валютні ризики та сукупну вартість кредиту та на п.7 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо обов'язкового визначення строку дії договору.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно до п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007р., банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 3.8 Постанови Правління НБУ "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10 травня 2007 року №168 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Колегія суддів вважає, що укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачеві.

Посилання позивача на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності, оскільки в Додатку №2 Графік платежів Банком розписано всі складові отриманого кредиту.

Так, в графі №8 вказаного графіку Банком позивачу визначено реальну процентну ставку отриманого кредиту -14.22 %, в графі № 3 вказаного графіку визначено реальну суму сплати за отриманим кредитом, а в графі № 9 визначено абсолютне значення подорожчання кредиту в розмірі на 378762,63 долара США (а.с. 14- 17).

Визначено оспорюваним договором і строк кредитування за Кредитним договором з дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику по 10 травня 2038 року ( п.1.2 Договору) (а.с.11).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Колегія суддів вважає, що позивач при укладенні спірного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами.

Позивач не заперечує факт підписання Кредитного договору із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб.

Частиною 3, 4 статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилання апелянта на висновок експерта №2-31/08 від 31 серпня 2018 року як доказ, що підтверджує порушення відповідачем прав позивача як споживача послуг, колегією суддів не приймається, оскільки вказаний висновок експерта суперечить письмовим доказам, що містяться у матеріалах справи, зокрема умовам договору та наявним в матеріалах справи додатками до вказаного кредитного договору.

Ураховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що інші позовні вимоги ОСОБА_2 недоведені належними та допустимими доказами у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 як споживач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, тому вказані витрати повинні бути покладені на відповідача у справі в межах задоволених позовних вимог .

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись частиною 1, 3 ст. 203 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", пунктом 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити у вказаній справі постанову, якою позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним п.9.8 Кредитного договору №068-2008-1749, що укладений 28 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул.. Автозаводська, 54/9 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 15 березня 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв