Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 356/15/18

провадження № 61-43557св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування (виконавчого комітету) Березанської міської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування (виконавчого комітету) Березанської міської ради Київської області, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з 03 вересня 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Березанського міського суду Київської області від 01 серпня 2014 розірвано. Від цього шлюбу мають спільну дитину - неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає матір'ю.

Позивач зазначає, що з часу розлучення між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. На неодноразові прохання позивача надати можливість бачитись з дитиною відповідач відмовляє, не пускає в будинок та двір за місцем проживання дитини. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів. Позивач наголошує на тому, що створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з сином порушує права останнього як дитини та суперечить його інтересам, позбавляючи його спілкування з батьком, його піклування та участі в житті дитини.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити наступні способи його участі у вихованні дитини: особисте спілкування з сином за місцем його проживання та в телефонному режимі; побачення у святкові дні за місцем проживання, перебування терміном не менше 4 годин за погодженням з відповідачем; спільний відпочином з виїздом в м. Київ в денний період з 10 до 18 години в дні, за погодженням з відповідачем; спільний відпочином під час відпустки терміном 7 - 10 днів із виїздом на оздоровлення в межах України; відвідування дитини у період хвороби за місцем її проживання, перебування, лікування; встановити дні, по яким позивач забиратиме дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах у вихідні дні відповідно до графіка роботи 2 рази в місяць з 18 години 30 хвилин п'ятниці до 18 години неділі; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) кожного року 16 червня з 09 години до 22 години терміном не менше 4 годин, а також зобов'язати ОСОБА_5 для вільного спілкування з сином надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі захворювання дитини негайно повідомляти про це.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 травня 2018 року (у складі судді Капшученко І. О.) позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: особисте спілкування з сином за місцем його проживання та в телефонному режимі; побачення у святкові дні за місцем проживання, перебування терміном не менше 4 годин за погодженням з відповідачем; спільний відпочинок з виїздом в м. Київ в денний період з 10 до 18 години в дні, за погодженням з відповідачем; спільний відпочинок під час відпустки терміном 7 - 10 днів із виїздом на оздоровлення в межах України; відвідування дитини у період хвороби за місцем її проживання, перебування, лікування; відповідно до графіка роботи ОСОБА_4 забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах у вихідні дні 2 рази в місяць з 18 години 30 хвилин п'ятниці до 18 години неділі; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) кожного року 16 червня з 09 години до 22 години терміном не менше 4 годин, а також зобов'язати ОСОБА_5 для вільного спілкування з сином надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі захворювання дитини негайно повідомляти про це ОСОБА_4 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням інтересів дитини, віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, психічний та фізичний стан малолітньої дитини, вважає за можливе визначити позивачу, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 зазначений позивачем у позовній заяві, оскільки такий графік спілкування батька з дитиною є прийнятним, та має за мету налагодження взаємовідносин між батьками дитини щодо питань виховання дитини.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: особисте спілкування з сином за місцем його проживання та в телефонному режимі; побачення у святкові дні за місцем проживання, перебування терміном не менше 4 годин за погодженням з відповідачем; спільний відпочинок під час відпустки терміном 7 - 10 днів на рік із виїздом на оздоровлення в межах України за погодженням з матір'ю дитини; відвідування дитини у період хвороби за місцем її проживання, перебування, лікування; відповідно до графіка роботи ОСОБА_4 забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах у вихідні дні 2 рази в місяць з 18 години 30 хвилин п'ятниці до 18 години неділі; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина кожного року 16 червня з 09 години до 22 години терміном не менше 4 годин за погодженням з матір'ю дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, тому заявлений ним позов у цій частині визнав необґрунтованим у зв'язку з цим відмовив у задоволенні цих вимог.

При цьому визначаючи способи участі позивача у вихованні малолітнього сина, апеляційний суд на підставі заявлених вимог, висновку органу опіки та піклування, всебічного врахування інтересів дитини, рівності прав батьків на участь у вихованні дитини, прагнення та бажання позивача спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті, складні обставини, які склалися між батьками дитини, її вік, тривалий час відсутності спілкування батька з дитиною, визначити наступні способи участі позивача у вихованні малолітнього сина, дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення цих вимог.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог і закрити провадження у цій справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд визначав способи участі батька у вихованні дитини за відсутності існування перешкод, які чинить мати, з якою проживає їхній син, залишив поза увагою, що ніяких перешкод зі сторони ОСОБА_5 позивачу щодо спілкування його з дитиною не чинилось, а навпаки позивач всіляко ухилявся від зустрічі з дитиною.

При цьому, ОСОБА_5 зазначає, що нею не порушувалось рішення Органу опіки та піклування (виконавчого комітету) Березанської міської ради Київської області, а навпаки просила суди попередніх інстанції зазначене рішення не змінювати. Отже, вважає за доцільне закрити провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору.

31 січня 2019 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 01 серпня 2014 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований 03 вересня 2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, розірвано.

Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області 10 жовтня 2017 року.

Відповідач у справі - ОСОБА_5, змінила прізвище на «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим 04 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 проживає в приватизованій двоквартирній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, разом з батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, квартира обладнана всіма зручностями.

Позивач звернувся до суду з цим позовом, у зв'язку з тим, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні та у вихованні дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно з висновком про способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради від 15 березня 2018, Орган опіки і піклування виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, враховуючи вік дитини, побажання матері, а також той факт, що батько за останні роки бачився з сином по кілька раз на рік, вважає за доцільне встановити наступний порядок побачень ОСОБА_4 з сином: особисте спілкування з сином за місцем проживання дитини в присутності й за погодженням з матір'ю дитини; спілкування в телефонному режимі з дитиною; побачення у святкові дні за місцем проживання дитини терміном не менше 4-х годин за погодженням з матір'ю дитини; відвідування дитини у період хвороби за місцем її проживання, перебування, лікування.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

За таких обставин, апеляційний суд, установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок Органу опіки і піклування виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов правильного висновку про встановлення способу та порядку участі способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду по суті вирішення спору. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо закриття провадження у справі не заслуговують на увагу, оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Предметом спору у цій справі є вимога ОСОБА_4 зокрема про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк