Справа № 182/3196/18
Провадження № 2/0182/354/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.03.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравневської громади Нікопольського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, посилаючись на наступне.

16 листопада 2016 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2, померлого 02 жовтня 2016 року, громадянина ОСОБА_3 Федерації, згідно п.2 ст.45 та п.2 ст.46 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 86/2016. 19 квітня 2018 року він звернувся до Приватного нотаріуса Нікопольського районного Нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 02 жовтня 2016 року, громадянина ОСОБА_3 Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: ОСОБА_3 Федерація, АДРЕСА_1 та який залишив заповіт на імя свого сина ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,000 га., розташовану на території Новоіванівської сільської ради, згідно Державного Акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 055445 від 28 грудня 2001 року, посвідчений ОСОБА_5, секретарем Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області 22 березня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №879. 19 квітня 2018 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 йому видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 02 жовтня 2016 року, громадянина ОСОБА_3 Федерації, у звязку з відсутністю відповіді компетентних органів ОСОБА_3 Федерації щодо наявності спадкової справи та заповітів після смерті громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2. З урахуванням зазначеного, зараз вимушений звернутись до суду. До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить земельна ділянка, площею 5,000 га., що розташована на території Новоіванівської сільської ради, згідно Державного Акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 055445 від 28 грудня 2001 року. Ще при житті його батько ОСОБА_2 надав довіреності на його імя представляти його інтереси щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою та домоволодінням за адресою: Нікопольський район, с.Чкалове, вул.Чкалова, 13, так як вирішив залишити зазначене нерухоме майно йому - своєму синові ОСОБА_1, склавши додатково і заповіт на його імя. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року, ратифіковано із застереженнями Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану від імені України у м.Мінську 22.01.1993 року. Відповідно до ст.48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв'язку з провадженням по справах про спадщину. Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Із системного аналізу зазначених норм вбачається, що позови з приводу спадкування нерухомого майна подаються до суду за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна. Згідно з п.23 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. За правилами ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). З урахуванням зазначеного, вважає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 02 жовтня 2016 року, громадянина ОСОБА_3 Федерації; своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини; фактично вступив у володіння спадковий майном і має всі законні підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_2. За таких обставин звернувся до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення прав володіння, користування та розпорядження майном, їх захист також регламентовано ст.41 Конституції України, відповідно до якої громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об»єктами права державної та комунальної власності, відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Як встановлено в судовому засіданні, 16.11.2016 року на підставі заяви позивача по справі про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2, померлого 02.10.2016 року (а.с.7, 29), приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 86/2016 (а.с.43-70). 19.04.2018 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Нікопольського районного Нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 (а.с.46), померлого 02.10.2016 року (а.с.7, 29), який залишив заповіт на імя сина ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,000 га., розташовану на території Новоіванівської сільської ради (а.с.8), згідно Державного Акту на право приватної власності на землю ІV-ДП № 055445 від 28.12.2001 року (а.с.11). 19.04.2018 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 02.10.2016 року (а.с.5-6). Згідно відповіді Президента Челябінської обласної нотаріальної палати ОСОБА_6, по відомостям Єдиної інформаційної системи нотаріата станом на 21.05.2018 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлого 02.10.2016 року, не заводилась (а.с.68).

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 5,000 га, розташовану на території Новоіванівської сільської ради, переданої для товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право власності на землю ІV-ДП №055445, виданий 28.12.2001 року на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Новоіванівської сільської ради народних депутатів № 134 від 25.12.2001 року на ім'я ОСОБА_2), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 02 жовтня 2016 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7