Провадження № 2/761/197/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач (відповідач за зустрічним позовом)звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач (позивач за зустрічним позовом), у якому просить суд: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частки приміщення АДРЕСА_1 визнати за позивачем право власності на 1/4 частки приміщення АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому належить 3/4 частки приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування № 2135 від 15.09.2015 року. Власником іншої частини приміщення, а саме 1/4 частки приміщення є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу № 112 від 30.06.2011 року. Оскільки відповідач не користується своєю часткою гаража , не утримує і не оплачує комунальні послуги, більше того створює перешкоди у спільному користуванні майном, позивач запропонував викупити його частку за договірною ціною,однак, домовленості щодо вартості викупу не було досягнуто. Згідно звіту про оцінку майна, складеним 20.06.2016 року, ринкова вартість ј частки приміщення АДРЕСА_1 , складає 106 200,00 грн.За таких обставин, а також посилаючись на неможливість досягти згоди щодо спільного користування спірнимнерухомим майном, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 13.07.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Крім того, під час розгляду справи в суді відповідачем було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом 23.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_2 ,з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14.03.2018 року, просить суд: усунути йому перешкоди у користуванні майном з боку ОСОБА_3 у реалізації права власності ОСОБА_2 на 1/100 частину приміщення АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75000, 00 грн. збитків та стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Не погоджуючись з вимогами зустрічного позову, 27.02.2018 року ОСОБА_3 через канцелярію суду подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на безпідставність зустрічних позовних вимог.

Ухвалою від 11.09.2018 року справа прийнята до провадження суддею Савицьким О.А.

Представник позивача(відповідача за зустрічним) в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала, при цьому проти позовних вимог зустрічного позову заперечувала.

Відповідач (позивач за зустрічним) та його представник. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, ащодо задоволення первісного позову - заперечували в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що спірним майном є приміщення АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі - продажу№ 1125від 30.06.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 1/100 частки житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , а також 1/4 частки АДРЕСА_1 .

Прицьому інша частина спірного нерухомого майна, а саме 3/4 частки приміщення АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування № 2135 від 15.09.2015 року належить ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач (відповідач за зустрічним), як на підставу для його задоволення, зазначив, що спірним нерухомим майном відповідач (позивач за зустрічним) не користується, не оплачує комунальні послуги та створює перешкоди в спільному користуванні.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач (відповідач за зустрічним) не надає доступ до належного відповідачу (позивачу за зустрічним) нерухомого майна та всіляко перешкоджає йому у користуванні спірним нерухомим майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як визначено ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено та позивачем не доведено факту перешкоджання відповідачем (позивачем за зустрічним)користування спірним нерухомим майном, а наявний конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу користування 1/4 частки приміщення № 74 (гараж), який проявляється в не допуску саме позивачем відповідача до вказаного приміщення, ненаданні ключів від замка на вхід до цього приміщення, більше того, 1/4 частки приміщення АДРЕСА_1 , не може вважатися незначною, оскільки це фактично окреме паркомісце в спільному гаражі, а тому припинення права власності на вказане майно буде суперечити конституційним нормам щодо непорушності приватної власності,у зв`язку з чимсуд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню.

Щодо вимог за зустрічної позовною заявою ОСОБА_2 , варто зазначити, наступне.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При цьому, згідно зі ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень ст. 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Разомз тим, відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому, такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 , як на підставу для його задоволення, посилається на те, що останній не може користуватися своєю власністю, через засмічення гаражу та фактичної відсутності місця для паркування його транспортного засобу, крім того, ОСОБА_5 були змінені замки на ролетах, що в свою чергу, призвело до конфлікту між співвласниками та створення ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним йому майном.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_2 є власником 1/4 частки АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу № 1125 від 30.06.2011 року.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого:відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями вчиняє перешкоди у користуванні ОСОБА_2 спільним майном, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню в частині зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності майном, а саме 1/4 часткою приміщення АДРЕСА_2 , шляхом надання ОСОБА_2 доступу до вказаного нежитлового приміщення та дублікату ключів від цього приміщення, виготовлених за його рахунок.

Щодо вимог за зустрічним позовом в частині стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок протиправних дій позивача (відповідача за зустрічним позовом),суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 15.09.2015 ОСОБА_6 став власником 3/4 частки приміщення АДРЕСА_1 ,на підставі договору дарування № 2135 від 15.09.2015 року.

Разом з тим, договір оренди, на який посилається відповідач (позивач за зустрічним), як на підставу для стягнення з ОСОБА_1 на його користь збитківу вигляді неодержаного доходу, був укладений ним ще 26.03.2012 року та діяв до дати припинення - 30.04.2012 року(п.1.4 договору оренди).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідач(позивач за зустрічним)просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь збитки, які йому були завдані,починаючи з 15.09.2015 рокута до дати подання ним вказаного позову,тобто фактично до того, як ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) став власником частки приміщенняАДРЕСА_1 .

При цьому,відповідачем(позивачем за зустрічним) не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому збитків ОСОБА_1 (відповідачем за зустрічним позовом) саме після набуття ним права власності на спірне приміщення.

За таких обставин,оскількивідповідачем (позивачем за зустрічним)не доведено завдання йому збитків з боку ОСОБА_1 у вигляді неодержаного доходу за період з 15.09.2015 року по 23.11.2018 року,суд приходить до висновку, що зустрічний позов у даній частині вимогє необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення збитків - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності майном, а саме 1/4 частиною приміщення АДРЕСА_2 , шляхом надання ОСОБА_2 доступу до вказаного нежитлового приміщення та дублікату ключів від цього приміщення, виготовлених за його рахунок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті вимог зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: