Справа № 382/597/18 Головуючий в суді І інстанції ЛитвинЛ.І.
Провадження № 22ц-824/2117/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Сержанюка А.С.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 відповідно до підписаної анкети-заяви від 28 грудня 2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, однак у порушення норм умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку з чим ОСОБА_3 станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 102 638, 42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2665,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 90 509, 69 грн., 4100, 00 грн. - заборгованості за пенею та комісією та 5363, 73 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не взято до уваги, що відповідач погодився із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів, однак порушив умови кредитного договору, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів про те, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, не доведено, що відповідач користувався кредитними коштами, що він в передбаченому законом порядку був ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2011 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву, в якій виявив бажання на оформлення на його ім'я платіжної картки «Універсальна» із кредитним лімітом 4000, 00 грн., а також надав згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк".

Позивач на підтвердження вимог позову надав розрахунок заборгованості (а.с.5-6), в якому вказав, що станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 102 638,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2665 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 90509,69 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4100 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 4863,73 грн.- штраф (процентна складова).

При цьому, копії тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 61-787св18.

Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту і доказів на підтвердження того, що відповідач користувався кредитними коштами, оскільки сам по собі факт отримання кредитної картки із встановленим кредитним лімітом не підтверджує факту користування цими кредитними коштами, також позивачем не надано належних доказів зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо, тому колегія суддів вважає, що місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов кредитного договору, згоду на які дав відповідач, та про наявність у нього кредитної заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах Закону. Посилання апелянта на те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження розміру наданого кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові № 61-2022св18 від 14 червня 2018 року.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: