П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Київ

справа № 361/4586/18

провадження: 22-ц/824/2816/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство КомерційнийБанк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 1жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти в сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 11515,34 грн., що складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 463,93 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 6882,70 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3144,17 грн., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн.( фіксована частина) та 524,54 грн.. (процентна складова).

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2018 року частково задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2010 року в сумі 917,06 грн., а також судові витрати в сумі 140,32 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням процесуального і матеріального права. Зокрема, зазначав, що позивачем до позовної заяви надано достатньо документів, які дають підстави для висновку, що між сторонами був укладений договір, позичальнику видані кошти на платіжну картку, відповідач свої зобов'язання не виконує та має заборгованість.

В частині стягнення заборгованості за кредитом рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 16 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку у розмірі 600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті:www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.

Відповідно до положення пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

При непогашенні сум простроченого кредиту згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг на уму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором б/н від 16 вересня 2010 року станом на 31 травня 2018 року утворилась заборгованість ОСОБА_3 перед банком, що становить 11515,34 грн., з яких: тіло кредиту - 463,93 грн., відсотки за користування кредитом-і 6882,70 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3144,17 грн., штраф у розмірі 500 грн.(фіксована частина) та 524,54 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні відносини, кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату процентів за користування кредитними коштами, а тому стягнув з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 463,93 грн. та відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 453,13 грн., які розраховані на підставі ст..1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів про те, що підписані Умови та Правила надання банківських послуг є невід'ємною частиною до анкети - заяви, відсутність підпису ОСОБА_3 на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві про ознайомлення відповідача ОСОБА_3 з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Проте, погодитись повністю з такими висновками суду першої інстанції неможна, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно із ч.1 ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно із ч.2 ст.202 ЦК України договір є дво- чи багатостороннім правочином.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. ст.610, 611, 526 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Установлено, що 16 вересня 2010 року ОСОБА_3 особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що він згодний з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого він попередньо ознайомився.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що він зобов'язується виконувати Умови і Правила банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Заперечень щодо зазначених обставин, ОСОБА_3 до суду першої інстанції, а також суду апеляційної інстанції не надав.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_3 не заявляв.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, помилково дійшов висновку про недоведеність позивачем факту ознайомлення відповідача із усіма істотними умовами кредитного договору з підстав відсутності на Умовах та Правилах надання банківських послуг особистого підпису позичальника про ознайомлення із ними, оскільки підписана відповідачем анкета-заява містить посилання про висловлену згоду останнього на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, а також містить посилання про ознайомлення з їхнім змістом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнутих з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, розрахованих на рівні облікової ставки Національного Банку України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/6227/14-ц.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 6882 грн70 коп., нараховані за період з 30 листопада 2010 року по 31 травня 2018 року.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є строк дії картки.

Належних та допустимих доказів на підтвердження строку дії отриманої відповідачем кредитної картки, перевипуск картки та видачі нової картки відповідачу, позивачем у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

При визначенні розміру відсотків в межах строку дії кредитування, який збігається зі строком дії картки, суд керується останнім днем зняття/використання позичальником з банківської картки кредитних коштів, який відображений у наданому суду розрахунку заборгованості із зазначенням руху коштів, а саме - 6 жовтня 2011 року (збільшення обсягу тіла кредиту (з 460 грн.93 коп. до 463 грн.93 коп.), за який банком і були нараховані відсотки на тіло кредиту у розмірі 26 грн.99 коп.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може взяти за основу для визначення дійсного періоду строку дії картки, в який позивач як кредитодавець мав право на їх нарахування, зазначений у розрахунку період у якому після 6 жовтня 2011 року здійснювалось погашення заборгованості на загальну суму 475 грн.83 коп. (25 вересня 2015 року), оскільки суд не вправі посилатися на припущення, так як в справі відсутні будь-які докази на проведення такого погашення в межах строку дії картки шляхом її поповнення.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині безпідставності висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині комісії і пені та штрафів, то в цій частині слід зазначити наступне.

Умовами і правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, передбачено право кредитора у разі прострочення позичальником виконання зобов'язань нарахування пені та штрафу.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за комісіє і пенею та штраф, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 524 грн.55 коп. (500 грн.+ 24 грн.55 коп. (463 грн. 93 коп. + 26 грн.99 коп.) х5 % : 100%), який є менший за сукупний розмір заборгованості по пені та комісії в сумі 3144 грн.17 коп., що згідно наданого розрахунку та заявлених вимог неможливо роз'єднати на заборгованість по пені та комісії, зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що подана АТ КБ «ПриватБанк» апеляційна скарга на заочне рішення Броварського міськрайонногосуду Київської області від 1 жовтня 2018 року підлягає частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутих з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, а також в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені і комісії та штрафів слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення пред'явлених АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить із вимог ст.141 ЦПК України.

Оскільки позивачем при подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., розмір яких згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при звернення до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідачки саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 16 вересня 2010 року в розмірі 453 грн.13 коп., в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 на користь позивача пені, комісії та штрафів, а також в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, штрафів по кредитному договору №б/н від 16 вересня 2010 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 17 грудня 2007 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками в сумі 26 грн. 99 коп., та штрафу в сумі 524 грн. 55 коп.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 процентів за користування кредитом за період з 7 жовтня 2011 року по 31 травня 2018 року та в частині стягнення пені і комісії -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 17 грудня 2007 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1762 грн., та 2643 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 4405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус