ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 628/2884/18

Провадження № 22-ц/790/1319/19

11 березня 2019 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретарів судового засідання - Гуржій І.В., Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

інші учасники справи:

треті особи - Служба у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене 04 грудня 2018 року об 11 годині 10 хвилин у складі судді Демченко І.М., -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити місця проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2. Також просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини її доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до їх повноліття.

В обгрунутвання позову посилався на те, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 13 лютого 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11 року. З 2013 року діти постійно проживають разом з ним за місцем його фактичного мешкання у с. Глушківка Купянського району Харківської області, тобто окремо від матері, знаходяться на повному його утриманні. Відповідач протягом останніх 6 років проживає у с. Зарожне Чугуївського району Харківської області та не цікавиться життям та потребами дітей, матеріальну допомогу на утримання дійтей не надає.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено (а.с. 108-111). Визначено місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11 народження, в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2018, до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції посилався на те, що матеріалами справи доведено, що з 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають разом з батьком, ОСОБА_1, та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_5 відповідально ставляться до своїх батьківських обов'язків, відвідують батьківські збори, цікавляться шкільним життям дітей, виховують та піклуються про них. Діти не пропускають школу без поважної причини, завжди охайно одягнуті, залучені до гурткової роботи, активно беруть участь у житті школи та класу. Мати дітей - ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не бере, на батьківські збори не з'являється, успіхами дітей у навчанні не цікавиться, зв'язку з класним керівником не підтримує. Начальником служби у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації Харківської області проведено співбесіди з дітьми, за результатами яких з'ясовано, що малолітні ОСОБА_4, 2009 року народження, та ОСОБА_3, 2008 року народження, не виявили бажання проживати разом з матір'ю ОСОБА_2, оскільки між ними відсутні теплі відносини через байдужість матері, яка відвідує їх за місцем мешкання батька приблизно один раз на рік, іноді спілкується з ними по телефону, не забезпечує їх речами та продуктами харчування, та у 2018 році навіть не привітала сина з днем народження. Висновком Служби у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації Харківської області за № 12-9/1204 від 19.11.2018 встановлена доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 Зустрічного позову про визначення місця проживання разом із нею, ОСОБА_2 не заявляла. При визначенні розміру аліментів суд урахвував, що ОСОБА_2 має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, яких вона виховує разом з ОСОБА_8, з яким, з її слів та довідки сільради, перебуває у фактичних шлюбних відносинах; має задовільний стан здоров'я. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання, у зв'язку з чим отримує пенсію у розмірі 1489 грн. 33 коп. щомісяця.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 117-121).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані разом із ОСОБА_2 в будинку, що належить її матері. З батьком ОСОБА_9 діти залишился проживати за усною домовленістю між сторонами, оскільки відповідач була вагітна третьою дитиною, а будинок, у якому вона на той час проживала, був непридатний для проживання із дітьми. Також сторони погодились, що діям буде краще проживати разом із батьком у м. Куп`янськ, хоча він туди всупереч домовленості так і не переїхав. При цьому ОСОБА_2 надавала матеріальну допомогу на утримання дітей, цікавилася їх життям. Згодом дізналася, що надані кошти ОСОБА_1 на утримання дітей не витрачаються. Зараз ОСОБА_2 мешкає із ОСОБА_8 з двома спільними дітьми у будинку, придатному для проживання. Службою у справах дітей умови життя відповідача не досліджувались та при визначенні місця проживання дітей не враховувались. Суд врахував показання лише свідка ОСОБА_5, яка є заінтересованою особою. Про допит свідків, які могли б підтвердити показання апелнта, вона в суді першої інстанції не клопотала через юридичну необізнаність. Стягнутий розмір аліментів є завищеним, оскільки наймолодшій дитині ОСОБА_2 ще не виповнилося трьох років і вона не може працювати. Відповідач отримує лише соціальну допомогу. У зв'язку із цим, до досягнення найменшою дитиною трьох років аліменти з відповідача взагалі не повинні стягуватись. Допомогу вона може надавати продуктами з підсобного господарства і доглядом за дітьми.

ОСОБА_1 у відзиві заперечує проти апеляційної скраги, посилається на те, що ОСОБА_2 не довела своєї участі у вихованні та матеріальному утриманні їх спільних дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивач та його фактична дружина позитивно характеризуються сусідами та працівниками закладів освіти, що відвідують його діти. Відповідач не має постійного місця проживання і роботи (а.с. 140-141).

Служба у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації Харківської області (надалі Служба у справах дітей) у відзиві також заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з кінця грудня 2012 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що у сторін відсутній майновий спір та спір про місце проживання дітей. Тобто на час розірвання шлюбу ОСОБА_2 не заперечувала проти проживання її дітей разом з їх батьком. Протягом 2013-2018 років ОСОБА_2 до Служби у справах дітей не зверталася та не скаржилася на усунення її від виховання дітей від першого шлюбу. Документальних доказів на підтвердження її участі у вихованні та утриманні дітей відповідач не надала (а.с. 146-148).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, його представника ОСОБА_10, представника служби у справах дітей Куп»янської районної державної адміністрації Діденкової Л.І. та малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статі 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідій частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленми; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.10.2007 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8). Рішення набрало законної сили. Ним установлено, що майновий спір та спір про місце проживання дітей у сторін відсутній.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_12, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 10-11).

Згідно довідки виконавого комітету Глушківської сільської ради Куп'янського району Харківської області № 282 від 16.04.2018 малолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з грудня 2013 року фактично проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.97).

ОСОБА_2 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8 та двома сумісними дітьми, що підтверджується довідкою-характеристикою № 365 від 17 грудня 2018 року (а.с. 128).

Згідно довідок Глушківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Куп'янської районної ради Харківської області № 5-02/82 та № 5-02/83 від 16.04.2018 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно відвідують вказаний навчальний заклад з першого класу (а.с.99,100).

Відповідно до довідки Глушківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Куп'янської районної ради Харківської області № 5-02/153 від 03 серпня 2018 року ОСОБА_3 навчається в школі з 01.09.2004 року, а ОСОБА_4 - з 01.09.2015. Батько дітей - ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_5 відповідально ставляться до своїх батьківських обов'язків, відвідують батьківські збори, цікавляться шкільним життям дітей, виховують та піклуються про них. Діти не пропускають школу без поважної причини, завжди охайно одягнуті, залучені до гурткової роботи, активно беруть участь у житті школи та класу. Мати дітей - ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає, на батьківські збори не з'являється, успіхами дітей у навчанні не цікавиться, зв'язку з класним керівником не підтримує (а.с. 95).

Начальником служби у справах дітей Куп'янської районної державної адміністрації Харківської області (надалі РДА Х/О) проведено співбесіди з дітьми, за результатами яких з'ясовано, що малолітні ОСОБА_4, 2009 року народження, та ОСОБА_3, 2008 року народження, не виявили бажання проживати разом з матір'ю ОСОБА_2, оскільки між ними відсутні теплі відносини через байдужість матері, яка відвідує їх за місцем мешкання батька приблизно один раз на рік, іноді спілкується з ними по телефону, не забезпечує їх речами та продуктами харчування, та у 2018 році навіть не привітала з днем народження. У ході проведення співбесіди діти повідомили, що їм комфортно та краще проживати разом з батьком, де для них створені сприятливі умови для проживання та підтримуються дружні сімейні відносини, їм подобається школа та село. Зі слів дітей, співмешканка батька ОСОБА_5 добре до них ставиться, турбується про них слідкує за станом їх здоров'я, забезпечує їх всім необхідним, радіє їхнім успіхам. Крім цього, зі слів малолітнього ОСОБА_3 встановлено, що під час відвідування матері за місцем її проживання, йому не сподобалися умови перебування, а ОСОБА_4 взагалі не дуже чітко пам'ятає період проживання разом з матір'ю (а.с.78-79).

Висновком Служби у справах дітей Куп'янської РДА Харківської області № 12-29/1204 від 19.11.2018 встановлена доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1, оскільки саме за місцем проживання батька діти протягом п'яти років відвідують навчальні заклади - дитячий садок, школу та гуртки, де вони мають друзів, тобто мають сталі соціальні зв'язки; проживання з батьком характеризують як безпечне, комфортне, спокійне та благонадійне для них середовище (а.с.77). У висновку службою у справах дітей Куп'янської РДА Харківської області також було враховано акт обстеження матеріально-побутових умов від 05 листопада 2018 року, відповідно до якого будинок за адресою: АДРЕСА_2, складається з чотирьох кімнат, має газове опалення. Кімнати облаштовані необхідними меблями, в наявності побутова техніка. Діти мають окремі спальні та робочі місця.

Крім цього, у матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітніх за адресою фактичного проживання їх батька ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 (а.с.92). Акт складено комісією, яка складалась із сільського голови ОСОБА_12, голови опікунської ради ОСОБА_13 та члена опікунської ради ОСОБА_14 Акт також підтверджує, що діти мають окрему кімнату із двохярусною кроваттю, письмовим столом та стільцями. Наявна окрема шафа для дитячого одягу, одяг акуратно складений на полицях.

На аркушах справи 163-171 знаходяться подяки та грамоти, сертифікати, видані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за активну участь у житті класу та участь у конкурсах. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 також нагороджувались подяками за активну участь у житті класу та виховання доньки (а.с. 160-162).

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надала акт обстеження житлово-побутових умов свого проживання (а.с. 193). Актом встановлено, що ОСОБА_2 разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8, та доньками ОСОБА_7 і ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1. Будинок складається з двох житлових кімнат, кухні, загальна площа 42 кв.м. Житло належить ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті матері. Стосунки в сімї хороші, теплі, чоловік написав заяву,що непроти щоб діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України) мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, статті 171 СК дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спорів між батьками про визначення її місця проживання в судовому засіданні з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу та з урахуванням віку дитини, стану здоров'я, розумового розвитку.

Аналогічні положення викладені у статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Під час судового засідання 11 березня 2019 року судом апеляційної інстанції, за участі представника Служби у справах дітей Куп`янської РДА Х/О, були заслухані пояснення дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вони пояснили, що бажають проживати разом з татом. Їм подобається будинок, у якому вони проживають та школа, яку відвідують. Діти добре себе почувають у новій родині батька. Співмешканку ОСОБА_1 - ОСОБА_5 кличуть мамою ОСОБА_5 та мають з нею гарні стосунки. Матір ОСОБА_2 дуже рідко спілкується з ними, навіть не привітала ОСОБА_3 з днем народження. Діти самі телефонували їй в цей день, але не додзвонилися. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 бували у будинку матері і кажуть, що належні умови для їх проживання там відсутні, бо він дуже маленький та складється з двох кімнат. ОСОБА_3 пояснив, що навіть якщо мати забере їх до себе, вони все одно з нею проживати не зможуть, а будуть жити у бабусі. Він хоче залишитися проживати у будинку ОСОБА_5, де зараз машкає з батьком та сестрою.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матірю.

Декларація прав дитини від 20.11.1959 р., на принцип 6 якої останнім часом часто посилався в справах Верховний Суд України (зокрема, справі №6-2445цс16), не є міжнародним договором. Декларація прав дитини прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року та не передбачає будь-яких інших умов надання згоди на її обов'язковість державами-членами ООН. Згідно зі статтею 9 Статуту ООН Генеральна Асамблея складається з усіх членів Організації. У контексті міжнародного права такі документи як декларації міжнародних організацій відносяться до так званого «softlaw» і з формально-юридичної точки зору не є тим жорстким правом, яке зобов'язує державу діяти в певний спосіб.

Відтак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_1 створив належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дітей. Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності, з дотриманням інтересів дітей, як на цей час, так і в майбутньому, баланс інтересів дітей та прав батьків, думку дітей, які досягли необхідного віку та висновків спеціалістів з цього приводу, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, визначивши місце проживання дітей разом із батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2. Діти вже тривалий час проживають разом із батьком та ОСОБА_5, відвідують школу та мають там сталі соціальні зв'язки. Зазначене середовище їм знайоме, комфортне і стійке, не викликає хвилювань. Зміна місця проживання може негативно вплинути на їх психоемоційний стан і почуття безпекти і захищеності. Будинок, у якому вони проживають, має чотири кімнати, кожній дитині можливо виділити окрему кімнату.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині визначення місця проживання дітей, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки фактично зводяться до того, що батько дітей чинив перешкоди у спілкуванні матері з дітьми, а вона не ухилялася від спілкування з ними. Однак вказані пояснення спростовуються даними матеріалів справи та поясненнями дітей та інших учаників процесу.

Також колегія суддів відзначає, що створення перешкод у спілкуванні не може бути само по собі обов`язковою підставою для скасування рішення, зміни місця проживання дітей і визначення їх місця проживання з матір`ю, оскільки такий спір повинен вирішуватися судом відповідно до вимог ст. 159 СК України. ОСОБА_2 з такими вимогами до суду не зверталася.

Також варто наголосити, що ОСОБА_2 у подальшому не позбавлена права самостійно звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей із нею, незалежно від ухвалення судового рішення у цій справи. Проте в такому випадку їй необхіно буде довести істотну зміну обставин, яких не існувало до цього. Зокрема, таким обставинами може бути бажання сина та/або доньки проживати з матір'ю чи істотна зміна умов їх проживання, ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов'язків.

Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується із висновком суду щодо визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначивши місце проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із батьком, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про наявність у ОСОБА_2 обов'язку утримувати дітей та стягнув з відповідача аліменти. Суд вірно встановив, що у ОСОБА_2 є ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10 року, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с. 133), яких вона утримує разом із ОСОБА_8.

ОСОБА_2 не працює, отримує державну допомогу по вагітності та пологах, яка з серпня по грудень 2018 року складала 2345 грн. на місяць (а.с. 130), а всього за період з липня по грудень 2018 року - 14 188 грн. 77 коп. ОСОБА_8 працює механізатором у ПП «Ясіон» і його дохід за липень-листопад 2018 року склав 16 569 грн. 09 коп. (а.с. 131).

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.ч. 2,3 ст. 183 СК України).

Суд першої інстанції вірно встановивши наявність підстав для стягнення з ОСОБА_17 аліментів на користь ОСОБА_1, помилково визначив їх у розмірі 1/3 частину від доходів відповідача та стягнув їх на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому стягнення в такому розмірі має відбуватися відповідно до вимог ч.3 ст. 183 СК України до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Отже, рішення суду в цій частині підлягає зміні з викладенням абзацу третього резолютивної частини в іншій редакції.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях .

Враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, ОСОБА_2 за рахунок держави належить компенсувати 704 гривні 80 копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_14, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_15, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.09.2018, до досягнення найстаршою дитиною повноліття».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок ОСОБА_2 коменсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний