КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3958/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2,на ухвалу Святошинського районного суду м. Києвав складі судді Величко Т.О., постановлену в м. Київ 05 квітня 2018 року про виправлення описки у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про виправлення помилки в судовому наказі, посилаючись на те, що 09 лютого 2018 року Святошинським районним судом м. Києва їй видано судовий наказ від 21 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Однак у заяві про видачу судового наказу, поданій нею, у прохальній частині заявник просила стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Посилаючись на ст. ст. 173, 432ЦПК України, просила виправити помилку в абзаці 1 резолютивної частини судового наказу по справі № 759/19144/17, виданого 09 лютого 2018 року, та викласти цей абзац у редакції, згідно якої стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року виправлено описку у резолютивній частині судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, викладено його в редакції, згідно якої з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 19 грудня 2017 року до досягнення ними повноліття.

Боржник ОСОБА_5, не погоджуючись із ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про виправлення описки у судовому наказі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що при вирішенні питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Разом із тим при винесенні ухвали від 05 квітня 2018 року порушено вимоги ст. 269 ЦПК України, оскільки даною ухвалою не виправлено допущені в ухвалі описки чи арифметичні помилки, а змінено резолютивну частину судового наказу в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню.

Відзивів на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надійшло.

28 лютого 2019 року надійшов направлений засобами поштового зв'язку 26 лютого 2019 року представником заявника адвокатом Титикало Р.С. відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Святошинський районний суд м. Києва оскаржуваною ухвалою усунув лише допущені ним помилки та неточності, а не змінював його зміст. Просив поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки ОСОБА_3 та він як її представник апеляційну скаргу не отримували, а з матеріалами справи ознайомилися лише 21 лютого 2019 року. Просив апеляційну скаргу залишити без розгляду, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року - без змін.

Враховуючи, що причини пропущення встановленого судом строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначені представником заявника, є поважними, апеляційний суд приходить до висновку про поновлення цього строку і прийняття відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Виправляючи описку в резолютивній частині судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що із матеріалів цивільної справи, а саме резолютивної частини судового наказу суду вбачається, що судом допущені описки, які підлягають виправленню, та керувався вимогами ст. 269 ЦПК України.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 в них народилося двоє дітей, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, просила видати судовий наказ, яким стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

21 грудня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 19 грудня 2017 року до досягнення ними повноліття, що складає 888,50 грн., та стягнуто судовий збір на користь держави (а. с. 16).

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Застосовуючи дану процесуальну норму, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вона регулює внесення виправлень лише в рішення чи ухвалу суду, а не в судовий наказ.

Статтею 173 розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України безпосередньо передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Отже, суд першої інстанції застосував процесуальну норму, яка не підлягає застосуванню, а норма, яка підлягає застосуванню, ним застосована не була.

Крім того, судом не враховано, що порядок розгляду заяв про внесення виправлень у виконавчий документ суттєво відрізняється від порядку розгляду заяв про виправлення описки в рішенні чи ухвалі, а саме відповідно до ст. 432 ЦПК України про розгляд заяви повідомляються стягувач і боржник, що не вимагається у ст. 269 ЦПК України.

За змістом пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

З урахуванням даного роз'яснення суду першої інстанції необхідно було з'ясувати, чи не змінюється зміст судового наказу при внесенні виправлень за заявою ОСОБА_3 про виправленні помилки в судовому наказі.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року не можна вважати законною та обґрунтованою, судом порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 15 березня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.