Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/15364/17

провадження № №61-37398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

представник третьої особи - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у складі судді Виниченко Л. М. та постанову апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі суддів Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, в якому просив: визнати за ним в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/8 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнати за ним в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1237/20270 частку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 34 055,70 грн.

Позов мотивовано тим, що 04 жовтня 1996 року донька позивача - ОСОБА_10 (після укладення шлюбу ОСОБА_10.) уклала шлюб з ОСОБА_6, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 трагічно загинула та після її смерті відкрилася спадщина, яку успадкували в рівних частках її чоловік ОСОБА_6 та малолітня донька ОСОБА_9, яка прийняла спадщину на підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 загинула.

Протягом шести місяців з дати відкриття спадщини відповідач (батько померлої ОСОБА_9) прийняв спадщину.

Позивач та третя особа, як дід та баба померлої ОСОБА_9 також подали заяви про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О. В. від 19 вересня 2017 року відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 з підстав відсутності оригіналів документів на квартиру, оскільки дід та баба є спадкоємцями другої черги, а батько померлої ОСОБА_9 - відповідач, є спадкоємцем першої черги за законом.

Оскільки на момент смерті онуки позивача (ІНФОРМАЦІЯ_3) є померлою його дочка (ІНФОРМАЦІЯ_2), то застосовується правило спадкування за правом представлення, у зв'язку з чим позивач та третя особа у справі є спадкоємцями першої черги по закону по праву представлення після смерті своєї онуки, користуючись правом своєї померлої дочки ОСОБА_10

Щодо квартири АДРЕСА_2 позивач посилався на те, що відповідач приховав факт наявності у спільній сумісній власності з колишньою померлою дружиною ОСОБА_10 даної квартири. 18 березня 2009 року відповідач оформив на себе свідоцтво про право власності на квартиру і став єдиним власником майна.

Разом з тим, зважаючи на те, що вартість квартири було оплачено до смерті ОСОБА_10, то вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже Ѕ частина квартири мала б потрапити до спадкової маси і успадковуватися в рівних частках між відповідачем і онукою. Після смерті ОСОБА_9 спадкове майно має ділитися на двох спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_10, якби вона була жива, а отже її частку спадкують за правом представлення в рівних частках дід та баба. Отже позивач вважає, що його частка становить 1237/20270.

Крім того, послався на те, що транспортний засіб (автомобіль), який був спільною сумісною власністю подружжя був відчужений відповідачем, тому позивач, як спадкоємець має право на компенсацію 1/16 його частки у розмірі 34 055,70 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не входить до переліку осіб, які можуть спадкувати за правом представлення, визначеним статтею 1266 ЦК України. Оскільки відповідач є спадкоємцем першої черги, який не відмовлявся від прийняття спадщини і не був усунутий від права на спадкування, а позивач є спадкоємцем другої черги, то підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування відсутні.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 9 000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за наявності спадкоємців першої черги, які не усунені від права на спадкування, не відмовилися від прийняття спадщини і прийняли її, спадкоємці другої не мають права на спадкування. Чинним законодавством чітко визначено коло осіб, які мають право на спадкування за правом представлення, до яких дід та баба не відносяться. Відповідач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину, в той час як позивач відносяться до другої черги спадкування. При цьому, відсутні підстави для визнання за позивачем права на спадкування за правом представлення, оскільки він не входить до кола осіб, визначених статтею 1266 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, задовольнив подане під час апеляційного розгляду справи клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу та на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України стягнув з позивача на користь відповідача понесені і документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

У касаційній скарзі, ОСОБА_4 в особі представника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що правовідносини щодо спадкування діда (баби) за онукою (онуком) за правом представлення після смерті дочки (сина) прямо не врегульовано чинним законодавством. Тобто, наявна прогалина в законодавчому регулюванні цих відносин. Для подолання цієї прогалини застосуванню судом підлягає аналогія закону і аналогія права. Тобто, позивач ОСОБА_4 (аналогічно і ОСОБА_8) є спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення після смерті своєї онуки, користуючись правом своєї дочки ОСОБА_10 Суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували аналогію закону та допустили звужене тлумачення статті про перелік осіб, які можуть спадкувати за правом представлення, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Суди неправильно витлумачили норми статті 1266 ЦК України, зміст і сутність якої судами розуміється неправильно, внаслідок чого у рішеннях міститься неправильний висновок про відсутність прав у позивача на спадкування за правом представлення в першій черзі. Суди необґрунтовано допустили звужене тлумачення цієї статті. Сам закон не містить положення про те, що перелік осіб, які можуть спадкувати за правом представлення за статтею 1266 ЦК України, є вичерпним. Натомість, навпаки, норма частини шостої статті 1266 ЦК України встановлює, що при спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Таким чином, законодавець допускає, що не лише ті особи низхідної лінії, які зазначені в цій статті, мають право на спадкування за правом представлення. Відсутні заборони для застосування вказаної норми і до висхідної лінії спадкоємців.

Наявність спадкоємців у чергах спадкування не виключає їх можливість мати додаткове право, яке передбачено в статті 1266 ЦК України.

Крім того, у касаційній скарзі посилається на стягнення апеляційним судом з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн, які є явно завищеними, їх розмір необґрунтований та неспівмірний виконаній представником позивача роботі в апеляційному суді і обсягу наданих послуг.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 не погодився з доводами позивача та просив залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дочка позивача - ОСОБА_10 та після її смерті спадщину за законом у рівних частках прийняли її дочка ОСОБА_9 (онука позивача) та чоловік ОСОБА_6

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її спадщину у всатновлденому законом порядку прийняв її батько ОСОБА_6

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, у якості правової підстави для задоволення заявлених ним вимог, посилався на наявність у нього права на спадкування, як спадкоємця першої черги за законом за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його онуки - ОСОБА_9, користуючись правом своєї дочки ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто раніше, ніж ОСОБА_9

Відповідно до статті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене законом коло осіб з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві та розрахунку, що він залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім'ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п'ятої черг і пов'язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв'язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п'ятої черги.

Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

У цій нормі законодавцем чітко визначено коло осіб, які мають право на спадкування за правом представлення, до яких дід та баба не відносяться.

Позивач ОСОБА_4 є дідом спадкодавця ОСОБА_9, тобто спадкоємцем другої черги, а тому не відноситься до осіб, які набувають право на спадкування за законом згідно зі статтею 1266 ЦК України.

Відповідно до положень статті 1261 ЦК України, відповідач (батько померлої ОСОБА_9), є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину.

Суди попередніх інстанції правильно виходили з того, що за наявності спадкоємця першої черги (відповідача), який не усунений від права на спадкування після смерті його дочки (ОСОБА_9), не відмовився від прийняття спадщини і у встановлений законом строк прийняв її, спадкоємець другої черги, яким є дід спадкодавця (позивач) не має права на спадкування відповідно до положень статті 1266 ЦК України після смерті онуки, у зв'язку з чим пред'явлений ним позов задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги про те, що частина шоста статті 1266 ЦК України встановлює, що при спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення, у зв'язку з чим, законодавець допускає, що не лише ті особи низхідної лінії, які зазначені в цій статті, мають право на спадкування за правом представлення та відсутні заборони для застосування вказаної норми і до висхідної лінії спадкоємців, а наявність спадкоємців у чергах спадкування не виключає їх можливість мати додаткове право, яке передбачено в статті 1266 ЦК України, є необґрунтованими, спростовуються змістом наведених вище норм.

Так, норма частини четвертої статті 1266 ЦК України про те, що при спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини правнуків спадкодавця - їхні діти (праправнуки спадкодавця) і т. д.

Позивач є дідом спадкодавця ОСОБА_9, яка за життя прийняла у встановленому порядку спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10, зокрема спадкове майно, на частку у якому, в порядку представлення ОСОБА_10 просить визнати право власності позивач.

Тобто, в даному випадку позивач ставить питання про спадкування ним після смерті онуки спадкового майна, яке остання за життя успадкувала після смерті своєї матері (дочки позивача), та у зв'язку із цим помилково вважає наявним у нього права на спадкування в порядку представлення відповідно до статті 1266 ЦК України.

В даному випадку у особи (дочки позивача), за життя та за умов смерті її дочки (онуки позивача) не виникло б право на спадкування майна, власником якого її дочка (онука позивача) не була, оскільки це майно і так належало ОСОБА_10 (дочці позивача) та було набуто ОСОБА_9 (онукою позивача) в порядку спадкування за законом лише після смерті її матері ОСОБА_10 у встановленому порядку, тому умов для спадкування дідом за онукою в порядку представлення його дочки за статтею 1266 ЦК України у будь-якому разі не виникло.

Доводи касаційної скарги про можливість та необхідність застосування аналогії закону до спірних правовідносин щодо спадкування дідом за онукою в порядку представлення, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку питання черговості спадкування за законом, а також порядку спадкування за правом представлення чітко врегульовано положеннями норм чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, або аналогії права, як способу подолання прогалин у законодавстві, передбаченого статтею 8 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та на правильність судових рішень не впливають.

Посилання у касаційній скарзі про стягнення апеляційним судом з позивача на користь відповідача завищеної суми витрат на правничу допомогу не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки питання щодо відшкодування цих витрат вирішено судом апеляційної інстанції у встановленому порядку на підставі оцінки доказів, наданих на підтвердження понесених витрат, у зв'язку з чим, відповідно до приписів статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вдається до переоцінки цих доказів.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо клопотання представника ОСОБА_13 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн, понесених під час касаційного розгляду справи, слід зазначити наступне.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська