Справа №133/2787/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.19 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого судді В.А. Воронюк

при секретарі Н.М. Полонській

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, пов"язаних з хворобою та на придбання ліків, медичних препаратів, лікарських засобів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позововом, позовні вимоги якого в ході розгляду справи збільшила ( а.с.60-62 ) та просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину, повязані з придбавання ліків, медичних препаратів, лікарських засобів сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь в сумі 3093 (три тисячі девяносто три) гривні 06 копійок. Всі судові витрати просить покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є матірю малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. З батьком її сина, ОСОБА_2, вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (СКУ), ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2017 року по справі № 133/745/17 та Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області по справі №133/745/17 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 27.04.2017 року і до повноліття сина.

Станом на 05 листопада 2018 року рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2017 року по справі № 133/745/17 не виконано. Десять місяців ОСОБА_2 не платив аліменти для своєї ж дитини. 02 листопада 2017 року Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрив виконавче провадження, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 рішення суду у добровільному порядку не виконує і станом на 13.06.2018 року заборгованість по сплаті аліментів складала 28 569,12 гривень.

Їхній син ОСОБА_3 часто хворіє. Сумарно на лікування сина нею було витрачено за 2017 - 2018 роки 6186,12 грн. У звязку з цим, просить відшкодувати їй 50% понесених нею витрат, що становить 3093 (три тисячі девяносто три) гривні 06 копійок.

Батько дитини .ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом його здоровя не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Дитина повністю знаходяться на її утриманні, . ОСОБА_2 байдуже ставиться до його долі. Додаткові витрати на ліки потрачені нею на лікування дитини , відмовився відшкодувати, що змусило її звернутися до суду.

Ухвалою суду від 29.11.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилась, проте надала заяву про слухання справи у її відсутність, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, проте подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову.

До суду надав відзив на позов, в якому зазначив, що він ніколи не відмовлявся сплачувати кошти на утримання дитини, а у разі необхідності надавати матеріальну допомогу для лікування дитини. Однак, оскільки позивачка повністю ізолювала дитину від нього, перешкоджає спілкуванню та вихованню дитини ним, у тому числі не надає жодної інформації про захворювання дитини та призначене лікарями лікування, він не повинен оплачувати лікування позивачки чи інших осіб. Крім того, позовна заява за своїм змістом не відповідає дійсним обставинам та є необгрунтованою. Копії чеків та інших паперів з переліками матеріальних цінностей доданих до позовної заяви не можуть бути належними та допустимими доказами, а копії документів з інших додатків до позовної заяви взагалі не мають прямого відношення до суті справи, що розглядається, тому позовна заява задоволенню не підлягає. Позивачка вводить суд в оману через надання суду недостовірних відомостей про стан утримання дитини з його боку . Ним було вчасно та у повному обсязі сплачено ту заборгованість за аліментами, яка виникла з вини позивачки у наслідок її письмової відмови від добровільної сплати аліментів на дитину . Ним за період розгляду позову про стягнення аліментів за 10 місяців 2018 року фактично сплачено 69525,13 грн. аліментів на дитину за загальний період з дня предявлення позивачкою позову до суду про стягнення аліментів до 31.10.2018 . Виходячи з того, що згідно з ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України «Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини», та наведеного вище розрахунку середньомісячної суми фактично сплачених аліментів випливає, що він забезпечував дитину грошовими коштами у повному обсязі, у тому числі й на лікування, а особливі обставини відсутні. Позивачкою не підтверджено, що витрати, які вона просить стягнути, були додатковими, понесені нею на лікування дитини та таке лікування здійснювалось за призначенням (рецептом ) лікаря та відповідає лікарському діагнозу.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-АМ №307555 батьками ОСОБА_3 є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2017 року до повноліття дитини (а.с.15-16)

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26.09.2017 року рішення Козятинського міськрайонного суду від 21 серпня 2017 року залишено без змін (а.с.17-19)

Із довідки - розрахунку заборгованості виданої Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.11.2018 № 55015284/24 вбачається, що станом на 14.11.2018 року заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_2, згідно виконавчого листа №133/745/17 від 17.10.2017 року виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області - відсутня (а.с.52-53). З дня предявлення позивачкою позову до суду про стягнення аліментів з 27.04.2017 та до 31.10.2018 фактично сплачено 69525,13 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України, участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані позивачем копії документів не можуть бути прийняті судом у якості доказів, оскільки вони не відповідають вимогам ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК), не підтверджують факту, що ці витрати є: додатковими та були понесені позивачкою для лікування дитини, а також те, що таке лікування здійснювалось за призначенням (рецептом) лікаря та відповідає лікарському діагнозу.

Надані позивачем в якості доказу копії чеків на придбання ліків, суд не може взяти до уваги, оскільки вони не мають ідентифікаторів приналежності до якоїсь конкретної особи, зокрема відсутні відомості про те, що саме неповнолітній ОСОБА_3 чимось хворів, у який саме період часу, з яким діагнозом та чи виписувались лікарем рецепти на придбання зазначених ліків.

Таким чином, суд вважає, що немає жодних підстав вважати, що будь-які ліки чи лікарські засоби, заявлені позивачем, були придбані саме для лікування дитини - ОСОБА_3

Надану позивачем, в якості доказу, копія історії розвитку дитини ОСОБА_3 , суд не може взяти до уваги, в якості належного доказу, оскільки вона не несе у собі відомостей про ті обставини, якими можна було б обгрунтувати позовні вимоги, оскільки наявний текст не має відношення до предмету доказування., не зазначено ким зроблено запис, сама копія історії розвитку дитини не засвідчена належним чином .

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом . Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з того, що згідно з ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України «Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини», та наведеного вище розрахунку середньомісячної суми фактично сплачених аліментів відповідачем випливає, що відповідач забезпечував дитину грошовими коштами у повному обсязі, у тому числі й на лікування, а особливі обставини відсутні та ніякими доказами не підтверджені.,тому в задоволенні позовних вимогслід відмовити.

Керуючись ст.185 СК України, ст.ст. 12,76-79, ч.ч.1,5,6 ст. 81, ст..ст. 83,258,259,263,264,265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, пов"язаних з хворобою та на придбання ліків, медичних препаратів, лікарських засобів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, то строк на апеляційне оскарження рахувати з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 15 березня 2019 року.

суддя В.А.Воронюк

05.03.19