КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/23418/17

провадження № 22-ц/824/4974/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року у складі судді Притули Н.Г.

справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна ІншурансГруп", третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в сумі 83 313,71 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що 19.02.2017 року в м. Києві з вини ОСОБА_3 відбулось зіткнення автомобілів «Хонда», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована відповідачем згідно поліса №АК/1353339 від 10.10.2016 р. з лімітом відповідальності за майнову шкоду 100 000 грн. та відповідно до Договору добровільного страхування цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб з лімітом відповідальності 200 000 грн., тому позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено у розмірі 118 983,04 грн.

Проте позивач зазначає, що дійсний розмір майнової шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 202 296,75 грн., що підтверджується звітом від 21.03.2017 року, а тому оскільки фактичні витрати понесені на ремонт і отримане страхове відшкодування різняться на суму 83 313,71 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 12 лютого 2019 року представник позивача - адвокат ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, невірно та неповно оцінив докази, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до укладеного між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_3 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик здійснює виплату прямої шкоди, заподіяної майну третьої особи у межах страхової суми у розмірі 200 000 грн. А тому, на думку апелянта, сума фактичних витрат у розмірі 83 313,71 грн. не виходить за межі страхового відшкодування, передбаченого Договором та підлягає стягненню з відповідача.

Вказує, що оскільки однією з підстав відмови у задоволенні позову стало те, що представник позивача не надала доказів вартості матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, виникла необхідність заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи при розгляді апеляційної скарги.

13 березня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_6, в якому останній просить клопотання апелянта про призначення автотоварознавчої експертизи відхилити, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

18 березня 2019 року від представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що уважає відзив представника відповідача безпідставним та необґрунтованим і просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. До відповіді на відзив додала клопотання, в якому, посилаючись на норми статті 279 ЦПК України, просить проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до вимог статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною першою статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року складає 1 921 грн., а ціна позову визначена у розмірі 83 313,71 грн., тому дана справа у розумінні статті 19 ЦПК України є малозначною та відповідно до вимог частини першої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ураховуючи викладене, клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що звіт з оцінки вартості матеріального збитку є лише документом, який підтверджує попередні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, а не витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом, а представник позивача не надала суду доказів матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Колегія погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 19.02.2017 року приблизно о 09 год. 33 хв. по бульвару Академіка Вернадського в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів "Хонда", державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2017 року визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Постанова набрала законної сили.

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля "Хонда", державний номер АА 0040ОО, була застрахована згідно з Полісом №АК/1353339 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за заподіяну майну шкоду в сумі 100 000,00 грн. та Договором добровільного страхування цивільної відповідальності наземних транспортних засобів №023736 з лімітом відповідальності 200 000,00 грн.

Згідно з п.18.3 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності наземних транспортних засобів №023736 за заподіяння шкоди майну третьої особи страховик відшкодовує обґрунтовані, документально підтверджені витрати, які пов'язані з відновлювальним ремонтом майна. При цьому вартість відновлювального ремонту майна визначається з урахуванням зносу, який розраховується відповідно до норм чинного законодавства.

Звітом №728/17 від 26.03.2017 року, складеним у відповідності до п. 18.4 Договору, ТОВ «Експертно- Асистуюча Компанія «Фаворит» на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген», державний номер НОМЕР_3, складає 182 495,94 грн., проте, з урахуванням розрахованого коефіцієнту фізичного зносу 0,40, матеріальний збиток становить 118 958,04 грн.

Як установлено в судовому засіданні, відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 118 958,04 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони не заперечували, що у відповідності до умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності наземних транспортних засобів №023736, страхова виплата проведена та сплачено позивачеві у сумі 118 958,04 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилався на Звіт №21/03/17, проведений на його замовлення, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» становить 202 296,75 грн., ринкова вартість автомобіля становить - 439 785,47 грн., втрата товарної вартості - 14 446,85 грн., значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля дорівнює 0,00, а тому фактичні витрати, понесені на ремонт, і отримане страхове відшкодування різняться на суму 83 313,71 грн.

Надаючи оцінку вказаному Звіту та не приймаючи його як належний доказ, місцевий суд вірно виходив з того, що при огляді автомобіля, який відбувся 06.03.2017 року, представник страхової компанії присутній не був, доказів на підтвердження фактично понесених витрат на ремонтні роботи представник суду не надала, а згідно з п.18.3 Договору добровільного страхування за заподіяння шкоди майну третьої особи страховик відшкодовує обґрунтовані, документально підтверджені витрати, які пов'язані з відновлювальним ремонтом майна з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Суд роз'яснив представникам сторін можливість звернутись до суду з клопотанням про призначення товарознавчої експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту, проте сторони відмовились та не скористалися своїми правами, а тому посилання апелянта на необхідність призначення експертизи при апеляційному розгляді справи не ґрунтується на нормах процесуального закону, передбачених статтею 43 ЦПК України.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що звіт з оцінки вартості матеріального збитку, наданий позивачем, є лише документом, який підтверджує попередні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, не визначає розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Доказів витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом, тобто, реальних збитків, які можуть бути враховані при виплаті страхового відшкодування відповідно до Договору, представник позивача суду не надала.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 0 січня 2019 року у справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай