Справа № 449/139/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2019 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі :

судді: Борняк Р.О.

за участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Перемишлянської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовною заявою в якій просить: надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року та дозволити ОСОБА_2, без згоди батька ОСОБА_3, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року. про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона, ОСОБА_2, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 до 24.04.2009року.

Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею, відповідач проти цього не заперечував. В даний час дитина проживає та зареєстрована з нею за адресою: м. Перемишляни, вул. Шевченка 2/13. Зазначає, що вона належним чином піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

З 2012 року відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні, вихованні та догляді за дитиною, розвитком ОСОБА_4 не цікавиться, не спілкується та не провідує.

На даний час у неї не має можливості отримати згоду батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідно чиняться перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, враховуючи той факт, що вона має намір в липні 2019 року поїхати з сином на відпочинок в Єгипет, щоб оздоровити його перед навчальним роком.

Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_4 за кордон для відпочинку та оздоровлення.

Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - ОСОБА_3, не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Вважає, що така позиція відповідача і батька їхнього малолітнього сина, шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Перемишлянської РДА в судове засідання також не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак подала заяву про розгляд даної справи без її участі.

Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.02.2007 р.

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.04.2009 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №11 від 24 квітня 2009 року.

Згідно Договору про надання туристичних послуг №ТП3001-1 від 30.01.2019 року, ОСОБА_2, замовила комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) зі строком перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування: 22.07.2019 р.- 29.07.2019 р., про що підписала вищезазначений Договір із турагентом ФОП ОСОБА_5

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У пункті 2 статті 10 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ст. 9 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтями 3, 18 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Пунктом 4 вищевказаних правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Стаття 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачкою, яка має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення сина ОСОБА_4.

Відтак суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відсутні.

Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною та матеріального забезпечення, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачка зобов'язалася забезпечити їх проживання та спроможна сплачувати всі їхні витрати, та вказано відповідний часовий проміжок перебування за межами України, а саме: терміном з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд з України малолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, терміном з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, так як буде сприяти її фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному розвитку.

Понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 768, 40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2, без згоди батька ОСОБА_3, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року.

Надати дозвіл ОСОБА_2, на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2, 768 грн., 40 коп., сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Борняк Р.О.