Справа № 589/404/18
Провадження № 2/589/175/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Євдокімової О.П.,

за участю секретаря Юрочко Л.М.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Шосткинського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ПАТ АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості по кредитному договору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору від 12.01.2008р. № б/н та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконав зобовязання у зв'язку з чим виникла заборгованість яка становить 105506,33 грн. з яких: 10325,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 92080,80 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, які просять стягнути з відповідача.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує просить розглянути справу за відсутності відповідача

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Та не заперечує проти стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10325,53 грн. та відсотків за відсотковою ставкою не більшою ніж 36% річних. До заборгованості за пенею та комісією просить застосувати строки позовної давності та відмовити в стягненні зазначених сум. Також відмовити в стягненні заборгованості за відсотковою ставкою більшою ніж 36% річних.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України та ЗУ «Про захист прав споживачів»

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статей 526, 530, 610 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так судом встановлено, що відповідно договору № б/н від 12.01.2008 року, укладеному між ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем, останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.16).

Відповідач належним чином умови договору не виконав в результаті чого має перед банком заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості за договором, згідно якого станом на 31.10.2017 року нарахована заборгованість складала 105506,33 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10325,53 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 92080,80 гривень; заборгованість за пенею та комісією 3100,00 гривень,. (а.с.7-14).

Представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав борг за тілом кредиту в розмірі 10325,53 гривень. Визнання такого позову не суперечить вимогам законодавства, а тому вказану суму заборгованості за тілом кредиту слід стягнути з відповідача .

Щодо заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 92080,80 грн., то судом встановлено наступне.

Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 12.01.2008 по 31.12.2012, виходячи із процентної ставки 36% річних, з 01.01.2013 по 29.08.2014, виходячи із процентної ставки 30% річних, з 01.09.2014 по 31.03.2015, виходячи із процентної ставки 34,80%, з 01.04.2015 по 31.10.2017, виходячи із процентної ставки 43,20%. Загальна сума нарахованих процентів становить 92080 грн. 80 коп. (а.с. 7-14).

Цей розрахунок позивач обґрунтовує умовами, викладеними у тарифах обслуговування кредитних карт, а також в Умовах і правилах надання банківських послуг.

Проте зазначені тарифи понад 36 % та умови і правила всупереч вимогам ст.ст.207, 1055 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Крім цього із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12.01.2008 була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (а.с.16). Із цієї заяви виходить, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.16).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка.

Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення.

Посилання на п. 5.3. договору, де встановлений порядок повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а саме: банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.4.9. цього договору,якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови, не заслуговують на увагу, оскільки ця умова договору щодо повідомлення клієнта суперечить порядку, передбаченому законом у ст. 1056-1 ЦК України, звужуючи права клієнта банку, а відтак є нікчемною.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 36% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника.

Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів.

Це така практика відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року.

За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому проценти повинні бути стягненні на день заявлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 36% річних.

За таких обставин, відповідач несе обумовлений договором обовязок щодо сплати заборгованості по процентам за користування коштами, тобто в розмірі 36%.

Таким чином, суд вважає, що розрахунок позивача щодо розміру заборгованості за процентами не доведений належними та допустимими доказами. Іншого розрахунку позивачем надано не було.

Разом з цим виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту враховуючи обумовлений договором обовязок щодо сплати заборгованості по процентам за користування коштами в розмірі 36%, враховуючи те, що відповідач заперечував лише проти збільшеної відсоткової ставки, а банком не надано іншого розрахунку заборгованості відповідача за відсотками, то з останнього слід стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 14300,12 грн . (4552,82+((10325,53*36%)/360)=14300)

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3100,00 гривень.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У заяві позичальника від 12.01.2008 року, яка була підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз статей 266, 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності.

Такі висновки суду узгоджуються із позиціями Верховного Суду України (провадження №6-116цс13) та Верховного Суду (провадження №14-10цс18).

Відтак, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1000 грн за період з 31.01.2017 року по 31.10.2017 року (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові), тобто за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду.

За таких обставин, з відповідача за період з 12.01.2008 року (дата укладання договору між сторонами) по 31.10.2017 року (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові)підлягає стягненню наступна заборгованість:

- 10325,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 14300,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1000 грн. - заборгованість по пені за період з з 31.01.2017 року по 31.10.2017 року, що у сукупному розмірі складає 25625,65 грн.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25625,65 грн. яка складається з заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10325,53 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі -14300,12 грн.; заборгованість по пені за період з 31.01.2017 року по 31.10.2017 року у розмірі 1000 грн. та сплачений ними судовий збір у розмірі 400 грн (пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «;Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_3