РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/2372/17

Провадження № 22-ц/4815/289/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь Край»,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Радивилівська міська рада Рівненської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року, ухваленого в складі судді Жуковської О.Ю., повний текст рішення складено 26.1.2018 року, у справі № 5592372/17,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Край», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Радивилівської міської ради Рівненської області, про визнання недійсною додаткової угоди від 23.01.2017 та договору оренди землі за № 496 від 01.08.2007, скасування державної реєстрації договору оренди землі № 496 від 01.08.2007, додаткової угоди №496 від 23.01.2017.

Позов мотивований тим, що жодних додаткових угод до договору оренди землі із ТОВ «Волинь Край» не укладала. Вважає, що посадові особи ТОВ «Волинь Край» підробили її підпис на договорі.

Просила суд про задоволення позовних вимог.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Край», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Радивилівської міської ради Рівненської області, про визнання недійсною додаткової угоди від 23.01.2017 та договору оренди землі за № 496 від 01.08.2007, скасування державної реєстрації договору оренди землі № 496 від 01.08.2007, додаткової угоди № 496 від 23.01.2017 відмовлено за необгрунтованістю.

Рішення суду мотивовано тим, що справжність підпису ОСОБА_1 на додатковій угоді від 23.01.2017 року встановлена почеркознавчою експертизою в межах кримінального провадження № 000712 від 21.06.2017 року. А також тим фактом, що позивач отримує від ТОВ «Волинь край» орендну плату.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного зясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Скаржник вказує, що клопотання про призначення експертизи, яке було заявлене в місцевому суді не розглядалося, ухвала по даному питанню не виносилась.

Посилається на те, що підпис на оскаржуваному договорі виконаний не її матірю ОСОБА_3, відтак враховуючи предмет та підстави заявленого позову вказує, що зясування питання ідентифікації виконавця підпису в договорі при проведенні судово-почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи.

Одночасно заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису договору оренди від 01.08.2007 року ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заявлене при подачі апеляційної скарги клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи апеляційним судом відхилене, оскільки позивач вимог визнання договору оренди недійсним з підстав підроблення підпису ОСОБА_3 не заявляла. Крім того, вбачається, що оригінал оспорюваного договору із підписом ОСОБА_3 не зберігся, а отже відсутній предмет експертного дослідження.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №032524 виданого Дубенською РДА 27.12.2004 земельна ділянка площею 2,79 га кадастровий номер :05:013:0064, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Озерянської сільської ради Дубенського району Рівненської області, належала на праві власності ОСОБА_3.

01.08.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «Волинь Край» укладено договір оренди землі № 496. Договір зареєстровано в Дубенському регіональному відділі Рівненської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.12.2007 за № 07 (а.с. 27).

05.09.2008 ОСОБА_3 - померла. Після її смерті власником вищевказаної земельної ділянки стала позивач ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2016.

23.01.2017 між ТОВ «Волинь Край» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про заміну сторони орендодавця в Договорі оренди землі (а.с. 3, 4).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №80998660, щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0064 зафіксовано інше речове право право оренди земельної ділянки строком на 15 років на підставі договору оренди №496 від 01.08.2007. та додаткової угоди від 23.01.2017, орендодавець ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Дійсність договору оренди землі № 496 стверджується тим, що за життя ОСОБА_3 вказаний договір оренди не оспорювала і отримувала за ним орендну плату за 2007-2008 роки в натуральній формі, що підтверджується підписами останньої у відомостях про видачу орендної плати.

Отже, оспорюваний договір оренди землі укладений з волі ОСОБА_3, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним в порядку ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

При зверненні позивача до суду, ОСОБА_1 не вказала в чому саме полягає недійсність самого договору оренди землі № 496 від 01.08.2007 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь Край» та ОСОБА_3 та правові підстави його недійсності.

Покликання позивача про те, що вона не підписувала додаткову угоду до договору оренди землі, не відповідає дійсності та спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1.1-197/17 від 29.09.2017, яка проведена в межах кримінального провадження №000712 від 21.06.2017 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України щодо справжності підпису ОСОБА_1 на додатковій угоді від 23.01.2017.

З умовами додаткової угоди орендодавець був ознайомлений, договір ним підписаний, що свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Про те, що умови договору були зрозумілі позивачу, а також те, що він погодився з ними, свідчить і той факт, що вона у лютому 2017 року отримала орендну плату за період з 2009 до 2017 року у розмірі 17 971,85 грн. Факт отримання коштів за договором оренди спірної землі позивачем не заперечується.

Позивачем не наведено жодних обставин та не надано відповідних доказів, які свідчать про дійсне порушення її законних прав, тобто наявність підстав для захисту порушеного права, передбачених ст. 3 ЦПК України та ст. 215 ЦК України, як необхідної умови для визнання відповідного договору оренди недійсним.

Будь-яких інших доказів в підтвердження позовних вимог позивача та спростування доказів, наданих відповідачами, судом не здобуто.

Доводи апеляційної скарги, щодо не призначення судом першої інстанції судово-почеркознавчої експертизи не заслуговують на увагу, оскільки скаржник відмовилася від клопотання в звязку з відсутністю оригіналів договору оренди та додаткової угоди до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено у ст. 78 ЦПК України про допустимість доказів. Належними є доказами які містять інформацію щодо предмета доказування: обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, ст. 77 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично скаржник наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому доводи скаржника слід відхилити.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

ОСОБА_4