Ухвала

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 599/549/18

провадження № 61-3973 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості по основному боргу в розмірі 23 267 дол. США та заборгованості за процентами в розмірі 1 577,56 дол. США, що разом в гривневому еквіваленті на момент подачі позову становить 644 085 грн 57 коп., а також 269 877 грн 17 коп. заборгованості по пені за несвоєчасну сплату основного боргу та нарахованих відсотків.

Рішенням Зборівського районного суду від 04 липня 2018 року позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 23 від 19 березня 2008 року, а саме: 23 267 дол. США - сума основної заборгованості станом на 12 січня 2018 року, 1577,56 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 12 січня 2018 року; 93 130 грн пені за період з 01 квітня 2017 року по 30 березня 2018 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Зборівського районного суду від 04 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Ощадбанк» на постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 913 962 грн 74 коп, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 500 = 960 500 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, ПАТ «Ощадбанк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта