ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м.Суми

Справа №592/9451/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/3/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , подану через представника адвоката Щербак Світлану Володимирівну,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Князєва В.Б., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому остаточно уточнивши позовні вимоги просить: стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 57 991,5 дол. США та з ОСОБА_3 на користь грошові кошти в сумі 122 179 дол. США.

Свої вимоги мотивує тим, що 23 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі боргової розписки, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 449 дол. США зі строком повернення 23 травня 2015 року. Крім того, умовами розписки передбачено, що у разі неповернення вчасно боргу ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу грошові кошти в розмірі 50% від суми заборгованості. 23 квітня 2015 року між сторонами укладено доповнення до основної боргової розписки, згідно яких ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу грошові кошти в розмірі 8% від суми заборгованості щомісяця (або 0,267% щодня) за борговою розпискою, а також у разі затримки виплати процентів більш як на місяць, сума процентів зараховується до суми основного боргу. 23 квітня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено боргову розписку поручителя, відповідно до якої ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 та взяв на себе зобов`язання погасити заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем у разі невиконання умов боргової розписки від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 . Оскільки борг не повернуто, сума заборгованості відповідачів складається з суми основного боргу, процентів та додаткової відповідальності 50% від суми заборгованості.

21 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики у формі боргової розписки, згідно умов якого позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 18 667 дол. США зі строком повернення 21 вересня 2015 року. Крім того, передбачено, що у разі неповернення боргу вчасно, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошові кошти в розмірі 50% від суми заборгованості. 21 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено доповнення до основної боргової розписки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу грошові кошти в розмірі 12% від суми заборгованості щомісяця (або 0,4% щодня) за борговою розпискою. Крім того, у разі затримки виплати процентів більш як на місяць, сума процентів зараховується до суми основного боргу. Так як борг не повернуто, сума заборгованості ОСОБА_2 складається з суми основного боргу, процентів та додаткової відповідальності 50% від суми заборгованості.

Оскільки відповідачі ухиляються від повернення боргу, просив позов задовольнити.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задовольнив повністю.

Стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 57 991,5 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 17 березня 2017 року становить 1 564 552, 68 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 122 179 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 17 березня 2017 року становить 3 296 267, 24 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 108, 84 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 5 781,16 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачі через представника адвоката Щербак С.В. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що боргові розписки підроблені, будь-яких грошових коштів відповідачі в борг від позивача не отримували. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 будь-яких боргових розписок, розписок поручителів та доповнень до них з позивачем не укладали, грошових коштів за ними не отримували, у них не розписувались. З даного приводу ОСОБА_3 звернувся до Сумського МВ УМВС України в Сумській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 189, 358 КК України.

Вказує, що ОСОБА_3 суду першої інстанції подавалося клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом взагалі не розглядалося. Вважають, що розглянувши справу без участі сторін, суд порушив норми процесуального права.

Наголошують на тому, що суд в порушення вимог ЦПК України взагалі не дослідив оригінали основної боргової розписки від 23 квітня 2015 року, доповнень до неї від 23 квітня 2015 року, боргової розписки поручителя від 23 квітня 2015 року, доповнень до неї від 23 квітня 2015 року, боргової розписки від 21 серпня 2015 року та доповнень до неї від 21 серпня 2015 року. Також вважають, що справа розглянута з порушенням правил підсудності та позивача необґрунтовано звільнено від сплати судового збору.

Вказують на те, що оскільки позивач не надав суду доказів пред`явлення будь-яких вимог до ОСОБА_3 , то відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася, а тому будь-яких підстав для стягнення з ОСОБА_3 грошових сум як з поручителя немає.

Крім того, вважають, що підроблені боргові розписки складені з порушенням чинного законодавства, оскільки вони містять нарахування, які не передбачені ЦК України чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Відповідачі повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Верем`юка Д.А., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив, що 23 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від позивача грошову суму у розмірі 10449 дол. США на строк один місяць до 23 травня 2015 року. Умовами договору передбачено, у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник сплачує додаткову компенсацію в розмірі 50% від загальної суми боргу. Укладення договору підтверджується борговою розпискою, підписаною ОСОБА_2 (а. с. 8).

Також 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 підписано доповнення до основної боргової розписки, якими передбачена сплата процентів згідно боргової розписки від 23 квітня 2015 року у розмірі 8% на місяць або 0,267 % на день до повного погашення всієї суми боргу. У випадку затримки виплати процентів із суми боргу більше, ніж на місяць, сума процентів зараховується до суми основного боргу. Крім того, передбачена додаткова компенсація у випадку несвоєчасного повернення суми боргу та процентів - в розмірі 50% від загальної суми боргу та процентів по ньому (а. с. 10).

Згідно боргової розписки поручителя від 23 квітня 2015 року, ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 та у випадку невиконання умов боргової розписки від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 гарантував повернення всієї суми боргу ОСОБА_1 та сплату додаткової компенсації в розмірі 50 % від загальної суми боргу (а. с. 8, на звороті).

Відповідно до доповнення до основної розписки поручителя від 23 квітня 2015 року ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 по сплаті процентів згідно боргової розписки від 23 квітня 2015 року та у випадку невиконання ОСОБА_2 умов боргової розписки від 23 квітня 2015 року гарантував повернення всієї суми боргу ОСОБА_1 та сплату додаткової компенсації в розмірі 50% від загальної суми боргу та процентів (а. с. 10, на звороті).

21 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 18 667 дол. США на строк один місяць до 21 серпня 2015 року. Умовами договору передбачено у разі несвоєчасного повернення боргу позичальник сплачує додаткову компенсацію у розмірі 50 % від загальної суми боргу. Укладення договору підтверджується борговою розпискою, підписаною ОСОБА_4 С ОСОБА_5 (а. с. 9).

21 серпня 2015 року ОСОБА_3 підписано доповнення до основної боргової розписки, якими передбачена сплата процентів згідно боргової розписки від 21 серпня 2015 року із розрахунку12% на місяць або 0,4% на день до повного погашення всієї суми боргу. У випадку затримки виплати процентів із суми боргу більше ніж, на місяць, сума процентів зараховується до суми основного боргу. Крім того, передбачена додаткова компенсація у випадку несвоєчасного повернення суми боргу і процентів в розмірі 50% від загальної суми боргу і процентів (а. с. 11).

Згідно розрахунків позивача заборгованість ОСОБА_2 згідно боргової розписки від 23 квітня 2015 року станом на 23 вересня 2016 року становить 57 991,5 дол. США (38661 дол. США + 19330,5 дол. США), з яких:

38661 дол. США сума заборгованості з нарахованими відсотками;

19330,5 дол. США грошові кошти в розмірі 50% від суми заборгованості за несвоєчасне повернення боргу (а. с. 35-36).

Також згідно розрахунків ОСОБА_1 заборгованість ОСОБА_3 згідно боргової розписки від 21 серпня 2015 року станом на 21 вересня 2016 року становить 122 179 дол. США (81453 дол. США + 40726 дол. США), з яких:

81453 дол. США - сума заборгованості з нарахованими відсотками;

40726 дол. США 50% від суми заборгованості за несвоєчасне повернення боргу (а. с. 62).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено умови договорів позики щодо своєчасного повернення коштів та сплаті процентів, тому наявні підстави для задоволення позову.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження факту укладення договорів позики з відповідачами, позивач надав письмові боргові розписки та доповнення до них.

Зі змісту боргової розписки від 23 квітня 2015 року та доповнення до неї від цього ж числа вбачається, що вони підписані ОСОБА_2 23 квітня 2015 року. В них зазначена сума отриманих відповідачем коштів 10 449 доларів США, розмір процентів за користування позикою, а також умови та строк її повернення до 23 травня 2015 року.

Зі змісту боргової розписки від 21 серпня 2015 року та доповнення до неї від цього ж числа вбачається, що вони підписані ОСОБА_3 21 серпня 2015 року. В них зазначена сума отриманих відповідачем коштів 18 667 доларів США, розмір процентів за користування позикою, а також умови та строк її повернення до 21 вересня 2015 року.

Таким чином у вказаних розписках зазначено всі істотні умови, укладених сторонами договорів: дата отримання позики, її сума, проценти за користування позикою, умови та строк її повернення.

Крім того, даними договорами позики передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань (неустойка) у вигляду штрафу (ч. 2 ст. 549 ЦК України) у розмірі 50% від загальної суми боргу та процентів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі не виконали умов укладених з позивачем договорів позики, оформлених розписками від 23 квітня 2015 року та від 21 серпня 2015 року, оскільки у визначений умовами договорів строк кошти не повернули, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості.

В той же час не можна погодитись з висновками суду в частині визначення розміру заборгованості за договорами позики, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк на який надається позика. В межах цього строку відповідачі мали повертати позивачу позику і сплатити проценти.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Сторони договорів позики досягли згоди стосовно сплати винагороди за користування сумою позики: за договором позики від 23 квітня 2015 року у вигляді 8 % на місяць або 0,267% на день, за договором позики від 21 серпня 2015 року 12 % на місяць або 0,4% на день.

Сторонами визначено строк на який надається позика: - за договором позики від 23 квітня 2015 року до 23 травня 2015 року, за договором позики від 21 серпня 2015 року до 21 вересня 2015 року.

У позовній заяві разом з наступними уточненнями ОСОБА_1 просив стягнути суму позики разом з процентами за користування грошовими коштами та 50% від суми заборгованості у разі неповернення вчасно суми боргу: за договором позики від 23 квітня 2015 року за період з 23 квітня 2015 року по 23 вересня 2016 року (а. с. 35), за договором позики від 21 серпня 2015 року за період з 21 серпня 2015 року по 21 вересня 2016 року (а. с. 62). Згідно розрахунку позивача щомісячні проценти після 23 травня 2015 року та після 21 вересня 2015 року ним додавались до суми позики і потім на збільшену суму нараховувались проценти за наступний місяць.

Крім того, з розрахунків позивача вбачається, що проценти після 23 травня 2015 року та після 21 вересня 2015 року додавались до суми позики і потім на збільшену суму нараховувались проценти за наступний місяць. Тобто позивачем фактично нараховані проценти також і на суму несплачених процентів за користування позикою, що суперечить положенням ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Отже позивач просить стягнути проценти за договорами позики і за період, у тому числі після обумовленого договорами позики строку на який надавалася позика: відповідно після 23 травня 2015 року та після 21 вересня 2015 року.

Оскільки сторони строк договорів позики окремо не визначили, а погодили строк на який надається позика, то після закінчення вказаного строку відповідачі мали обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договорами позики. Відтак припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 УК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в даному випадку може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики.

Висновок місцевого суду про стягнення з відповідачів на користь позивача процентів за користування грошима: за договором позики від 23 квітня 2015 року - за період з 24 травня 2015 року по 23 вересня 2016 року; за договором позики від 21 серпня 2015 року за період з 22 вересня 2015 року по 21 вересня 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договорів строку повернення позики, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відтак, за договором позики від 23 квітня 2015 року підлягає стягненню сума позики 10 449 доларів США, проценти за користування даними грошовими коштами, виходячи з процентної ставки 8% на місяць за період з 23 квітня 2015 по 23 травня 2015 року в сумі 835 доларів США 92 центи, та неустойка - 50 % від загальної суми боргу та процентів по ньому в розмірі 5642 долари США 46 центів ( (10449 + 835,92) х 50%).

Виходячи з наведеного, підлягає стягненню з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 квітня 2015 року на загальну суму 16 927 доларів США 38 центів.

За договором позики від 21 серпня 2015 року підлягає стягненню сума позики 18 667 доларів США, проценти за користування даними грошовими коштами, виходячи з процентної ставки 12% на місяць за період з 21 серпня 2015 року по 21 вересня 2015 року в сумі 2 240 долари США 04 центи, та неустойка - 50 % від загальної суми боргу та процентів по ньому в розмірі 10 453 долари США 52 центи ((18667 + 2240,04) х 50%).

Відтак, підлягає стягненню з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 21 серпня 2015 року на загальну суму 31 360 доларів США 56 центів.

Крім того, слід зазначити, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а тому обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договорами позики в доларах США, так як саме в цій іноземній валюті була надана позика за вказаними договорами, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Стосовно вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором позики від 23 квітня 2015 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до боргової розписки поручителя від 23 квітня 2015 року та доповнення до неї від цього ж числа ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 та гарантував у випадку невиконання ОСОБА_2 умов боргової розписки повернення всієї суми боргу, процентів та сплату додаткової компенсації в розмірі 50% від загальної суми боргу та процентів по ньому.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-616цс15 від 06 липня 2015 року, № 6-1077цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-1085цс15 від 02 вересня 2015 року, № 6-933цс15 від 09 вересня 2015 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Оскільки за договором позики від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 гарантував повернення суми позики до 23 травня 2015 року, саме з цього часу у ОСОБА_1 виникло право вимагати від ОСОБА_2 виконання основного зобов`язання та відповідно саме з цього часу в межах шестимісячного строку позивач міг звернутися до ОСОБА_3 як до поручителя з вимогою про виконання зобов`язання за боржника.

З матеріалів справи вбачається, що до суду з відповідними вимогами позивач звернувся 12 жовтня 2016 року, тобто після спливу одного року та шести місяців з часу, коли в нього виникло право вимоги до ОСОБА_3 як до поручителя. За таких обставин відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3 за договором позики від 23 квітня 2015 року припинилася.

Відтак не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу як з поручителя за договором позики від 23 квітня 2015 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі жодних боргових розписок та доповнень до них не підписували та ніяких коштів не отримувати, оскільки належних та достовірних доказів на підтвердження вказаної обставини ними не надано. На вказану обставину відповідачі не посилались під час розгляду справи судом першої інстанції та із зустрічним позовом про визнання договорів позики недійсними в даній справі не звернулись. Позов про оспорювання договорів позики ними було подано вже після ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того Сумський апеляційний суд в постанові від 26 вересня 2019 року в справі № 591/2689/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 21 серпня 2015 року встановив факт того, що підписи від імені ОСОБА_3 у борговій розписці від 21 серпня 2015 року та доповненні до основної боргової розписки від 21 серпня 2015 року виконані самим ОСОБА_3 , що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 серпня 2019 року. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на укладення договору позики від 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 суду не надано.

Щодо існування оригіналів боргових розписок і доповнень до них, то як вже зазначено, оригінал розписки від 21 серпня 2015 року та доповнень до неї досліджено у висновку судової почеркознавчої експертизи від 27 серпня 2019 року в справі № 591/2689/17, а оригінал розписки від 23 квітня 2015 року та доповнень до неї колегія суддів не має можливості дослідити у зв`язку з тим, що, як пояснив позивач та його представник, вони витребувані Зарічним районним судом м. Суми для проведення судової почеркознавчої експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики. Проте, як вбачається з копії позовної заяви ОСОБА_2 існування оригіналів цих письмових доказів ним не оспорюється. Отже, враховуючи вказані обставини, підстави для сумнівів щодо достовірності наданих позивачем доказів на підтвердження укладення з відповідачами договорів позики, у колегії суддів відсутні.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про розгляд справи судом першої інстанції порушенням правил територіальної підсудності. В апеляційній скарзі зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . В підтвердження цієї обставини надано тільки ксерокопію паспорта відповідача ОСОБА_3 . Щодо відповідача ОСОБА_2 відповідні докази в матеріалах справи відсутні. Крім того в апеляційній скарзі не зазначено жодних поважних причин з яких відповідачі не заявили про непідсудність справи суду першої інстанції.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь: з ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 23 квітня 2015 року у розмірі 16 927 дол. США 38 центів, з ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 21 серпня 2015 року у розмірі 31 360 дол. США 56 центів.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір на користь держави з ОСОБА_2 в сумі 647 грн 39 коп., з ОСОБА_3 - в сумі 1199 грн 22 коп.; та у зв`язку з відстроченням позивачу сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 5043 грн 39 коп.

Крім того, відповідно до задоволеної частини апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5547 грн. 73 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , подану через представника адвоката Щербак Світлану Володимирівну, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23 квітня 2015 року у розмірі 16 927 доларів США 38 центів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21 серпня 2015 року у розмірі 31 360 доларів США 56 центів.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу як з поручителя за договором позики від 23 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 647 гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1199 гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 5043 гривні 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5547 гривень 73 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов