У Х В А Л А

судового засідання

15.03.2019 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Кузь В. Я.

з участю секретаря судового засідання Янковської С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві- Гавриліва А. В. у виконавчому провадженні № 55146883,-

В СТ А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві- Гавриліва А. В. у виконавчому провадженні № 55146883.

Обґрунтовуючи скаргу посилається на те, що рішеннями Франківського районного суду м. Львова по справах №465/1856/14-ц від 01.12.2016р. задоволено його позов по стягненню з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» заборгованості по невиплаченій заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку

На підставі виданих виконавчих документів Сихівським відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження № 55146883. У цей же день Сихівський відділ ДВС прийняв постанови про передачу виконавчого проваджена в Солом'яиський РВДВС ГТУЮ у м. Києві.

Через повну бездіяльність Солом"янського РВДВС м. Київа на підставі постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чепурного В.М. матеріали виконавчого провадження №.04.2018р. передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Києві для організації подальшого виконання.

23.04.2018р. виконавчі провадження по ТОВ «Сіті Транспорт Груп» прийняв до виконання державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилів А.В.

У зв'язку із зміною назви підприємства-боржника 01.09.2017р. з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на ТОВ «Автомобілі України» виконавцем Гаврилівим А.В. 10.05.2018р. прийнято постанову про зміну назви боржника з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на ТОВ «Автомобілі України.»

07.12.2018р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилівим А.В. по ВП № 55146883 по стягненню на його користь коштів з ТОВ «Автомобілі України» - прийнято постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про,виконавче прбвадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними» .

Вказана постанова отримана ним 14.02.2019р. на Укрпошті , відтак просить поновити строк на оскарження дій державного виконавця.

Ухвалою судді від 28.02.2019 року провадження за скаргою відкрито , поновлено строк оскарження дій державного виконавця.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує, що дії державного виконавця є неправомірними, а постанова про повернення виконавчого документу стягувану є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки виконавець не доклав зусиль та не вжив всіх заходів для виконання судових рішень у виконавчих провадженнях.

Просить суд визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві - Гавриліва А.В. у виконавчому провадженні №55146883 по стягненню на його користь з ТОВ «Автомобілі України» заборгованості по невиплаченій заробітній платі , компенсації втрати частини заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку по поверненню виконавчих листів № 46471856/14-ц стягувачу- неправомірними, визнати бездіяльність державного виконавця Гавриліва А.В. , а також зобов'язати його повторно прийняти до виконання виконавчий лист та провести виконання судового рішення через арешт корпоративних прав боржника та реалізацію частки його майна в корпоративних правах.

Скаржник у судове засідання не з'явився, подав клопотання та просить розглядати скаргу за його відсутності.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Юстиції у м. Києві Гаврилів Андрій Володимирович в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч був повідомлений належним чином про розгляд скарги.

Боржник ТзОВ "Автомобілі України", будучи повідомленим про розгляд скарги, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У звязку з цим та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до приписів статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини скарги та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги , суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, передбачено однією із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Судом встановлено, що рішеннями Франківського районного суду м. Львова по справі №465/1856/14-ц від 01.12.2016р. задоволено позов ОСОБА_1 по стягненню з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» заборгованості по невиплаченій заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку

На підставі виданих виконавчих документів 14.11.2017р. Сихівським відділом ДВС Львова ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження № 55146883.

14.11.2017 року Сихівський відділ ДВС прийняв постанову про передачу виконавчого провадження до Солом'янського РВДВС ГТУЮ у м. Києві.

23.04.2018р. виконавчі провадження по ТОВ «Сіті Транспорт Груп» прийняв до виконання державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилів А.В.

У зв'язку із зміною назви підприємства-боржника 01,09.2017р. з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на ТОВ «Автомобілі України» згідно внесених змін до Єдиного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань державним виконавцем Гаврилівим А.В. 10.05.2018р. прийнято постанову про зміну назви боржника з ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на ТОВ «Автомобілі України.»

07.12.2018р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилівим А.В. по ВП № 55146883 по стягненню на користь боржника коштів з ТОВ «Автомобілі України» - прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з підставвідсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про,виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними»

Разом з тим, така мотивація державного виконавця суперечить вимогам законодавства та порушує принцип обов'язковості виконання судового рішення.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»- виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вказана норма кореспондується з ч.1 ст.11 цього Закону згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», визначено вичерпний перелік для повернення виконавчого документа стягувачу, а саме якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», регламентується, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт; на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання, не обґрунтував вжиті ним заходи щодо встановлення майна боржника та активів підприємтва.

У судове засідання державний виконавець, не прибув та не надав пояснень з даного приводу, як не надав до суду матеріалів виконавчого провадження, для їх огляду у судовому засіданні. Відтак, оскаржувана постанова суперечить фактам, що встановлені під час виконання судового рішення.

Крім цього, дії державного виконавця у даному випадку повинні були відповідати вимогам , що регламентовані розділом 6 ЦПК України.

За таких обставин, слід визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гавриліва А.В., визнати його бездіяльність у вказаному виконавчому провадженні, а оскаржувану постанову від 07.12.2018 року, що прийнята у виконавчому провадження ВП № 55146883 з примусового виконання судового рішення, про повернення виконавчого документа № 465/1856/14-ц стягувачеві, прийнято передчасно, всупереч зазначених вимог Закону.

Відповідно до чинної ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відтак відновлення виконавчого провадження у випадку скасування постанови про повернення виконавчого листа здійснюється згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», самим державним виконавцем та до компетенції суду не належить.

Згідно з ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 17, 37, 47 Законом України «Про виконавче провадження», статтями 4, 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві- Гавриліва А. В. у виконавчому провадженні № 55146883, задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві - Гавриліва А.В. у виконавчому провадженні №55146883 по стягненню на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Автомобілі України» заборгованості по невиплаченій заробітній платі , компенсації втрати частини заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку по поверненню виконавчих листів № 46471856/14-ц стягувачу- неправомірними.

Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві - Гавриліва А.В.у виконавчому провадженні № 55146883.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві- Гавриліва А.В . повторно прийняти до виконання виконавчій лист та провести виконання судового рішення через арешт корпоративних прав боржника та реалізацію частки його майна в корпоративних правах.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Кузь