Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 295/10063/16-ц

провадження № 61-17324св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Житомирська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року в складі колегії суддів: Жигановської О. С., Якухно О. М., Коломієць О. С.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого

в подальшому уточнив, та просив визнати недійсним свідоцтво на право власності на будинок, видане 13 лютого 1976 року на ім`я ОСОБА_3 , на

Ѕ ідеальної частки будинку, розташованого на

АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 вересня 1987 року на Ѕ частини цього будинку, належну померлому ОСОБА_3 , видане державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Фещенко А. С. на ім`я позивача і його сестер: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; визнати за позивачем право власності на ј частки із

Ѕ житлового будинку літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , а оспорюване свідоцтво на право особистої власності на будинок видане 13 лютого 1976 року, тобто після його смерті, тому є недійсним. Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане на підставі цього свідоцтва, також є недійсним. Крім того на час смерті батька ОСОБА_3 та після цього він проживав разом із ним у будинку, тому фактично прийняв спадщину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на будинок від 13 лютого

1976 року № НОМЕР_1 на Ѕ ідеальну частку будинку, який знаходиться на АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 вересня 1987 року на Ѕ частину спірного жилого будинку, належної ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Фещенко А. С. та зареєстроване в реєстрі за номером 2-4183.

У решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції з посиланням на норми статей 9, 10 ЦК УРСР дійшов висновку про те, що на час видачі свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на будинок на ім`я ОСОБА_3 останній вже помер і його правоздатність припинилася, тому вказане свідоцтво видане з порушенням вимог закону, як

і наступне свідоцтво про право на спадщину за законом. Позовна вимога про визнання за позивачем права власності на ј частки із Ѕ житлового будинку, яка належала його померлому батьку, не підлягає до задоволення, оскільки правовстановлюючий документ про належність нерухомого майна на праві власності спадкодавцеві визнано судом недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову

у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв та визнання права власності на майно.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що порушений порядок видачі оспорюваного свідоцтва, на підставі якого відбулось оформлення спадщини дітьми ОСОБА_3 , в тому числі й позивачем, проте це не призвело до порушення спадкових прав останнього. Право, яке не порушено і не оспорено, не може бути захищене в судовому порядку.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції

є необґрунтованим і незаконним, таким, що неповно та поверхнево відображає обставини справи і неправильно встановлює юридичну сутність і характер спірних правовідносин.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення,

а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -

ОСОБА_3 , спадкоємцями якого є його дружина ОСОБА_5 та діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4

13 лютого 1976 року на підставі рішення Виконавчого комітету Богунської районної Ради депутатів трудящих м. Житомира від 04 лютого 1976 року № 53 на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на Ѕ ідеальну частку будинку на АДРЕСА_1 , а на іншу Ѕ частину будинку видано свідоцтво його дружині ОСОБА_5

07 вересня 1987 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Фещенко А. С. оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є в ј частці його діти:

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Дружина ОСОБА_3 спадщину не оформлювала.

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з Ѕ частини жилого будинку на АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва на право власності на будинок, виданого Богунським відділом комунального господарства м. Житомира 13 лютого 1976 року за № НОМЕР_1, зареєстрованого в Житомирському бюро технічної інвентаризації 01 березня 1976 року за реєстровим № 9354.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,

у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

У цій справі ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька на ј частку із Ѕ належного спадкодавцю будинку, при цьому одночасно вимагає визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 вересня 1987 року на Ѕ частини цього будинку, видане у тому числі на ім`я позивача - ј частка. Апеляційний суд встановив, що це право позивача визнається іншими спадкоємцями і ніким не оспорюється.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову і ухвалив рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального

і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат