УХВАЛА

11 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 369/12527/17

провадження № 61-2588ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу адвоката Криштофа Ростислава Степановича, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 70 611,54 грн відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 45 327,00 грн відшкодування матеріальної шкоди, 2 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

28 січня 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) Криштоф Р. С. в інтересах ОСОБА_2 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, в якій просив скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В частині дев'ятій статті 19 ЦПК України вказано, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 80 611,54 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн ? 100=176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Криштофом Р. С. в інтересах ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Криштофа Ростислава Степановича, подану в інтересах ОСОБА_2, на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько