КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/6900/17

провадження № 22-ц/824/1053/2019

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідачі - ОСОБА_2, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання іпотекодержателем за договором іпотеки, скасування державної реєстрації припинення обтяжень за договором іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року в складі судді Піхур О.В.,

встановив:

27.02.2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", звернулося до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати недійним договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. та зареєстрований в реєстрі за №10692.

Також просило застосувати наслідки недійсності договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за договором іпотеки №62504 від 31 серпня 2007 року; скасувати державну реєстрацію припинення обтяжень від 25.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №10692, а саме: записів про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою щодо трикімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у АДРЕСА_1; записів про припинення обтяження нерухомого майна забороною відчуження щодо трикімнатної квартири, загальною площею 62,40 м2, житловою площею 43,00 м2, що розташована у АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" понесені витрати по сплаті судового збору.

Посилалося на ті підстави, що 31 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 190 000 доларів США та зобов'язався його повернути, сплатити проценти за його користування в розмірі та порядку, визначеними цим договором, з терміном погашення не пізніше 31.08.2037 року

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 31.08.2007 р. між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" було укладено іпотечний договір №62504, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М. за реєстровим № 4302, за умовами якого в іпотеку була передана квартира НОМЕР_1, розташована в АДРЕСА_1.

Зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором забезпечувалось також договором поруки №137885 від 31.08.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_6

Відповідно до договору купівлі - продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим №2949, права вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31.08.2007 року відступлені на користь ПАТ «Дельта Банк».

Постановою правління Національного банку України від 30.10.2014 р № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» строком до 180 днів, яким запроваджено для банку обмеження в його діяльності, зокрема не вивільняти отриманого банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби - приймати додаткове забезпечення.

25.12.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про розірвання договору іпотеки №62504, відповідно до якого сторони досягли згоди про дострокове розірвання договору іпотеки, припинення іпотеки та заборони його відчуження.

Постановою правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. у ПАТ "Дельта Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

25.09.2015 року комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом №67 від 11.03.2015 на виконання ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, складено протокол №73, відповідно до якого договір про розірвання від 25.12.2014 року віднесено до категорії нікчемних.

Договір про розірвання договору іпотеки від 25.12.2014 р. віднесено до нікчемних у розумінні п. 1, п. 2 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, оскільки порушує ч.1, 3 ст.207 ГК України, ст. 66, 67, 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 7.9., 12.2., 12.3. Положення про застосування НБУ заходів впливу, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346, Постанову Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», а також на підставі ч.2, 3 ст.203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки особа, яка вчинила правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Оскільки одночасно з нотаріальним посвідченням договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 31 серпня 2007 року внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.12.2014 р. №8239243 про припинення іпотеки та запис №8239342 про припинення обтяжень квартири, позивач просив скасувати вказані записи з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним, укладений між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_2, договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. та зареєстрований в реєстрі за №10692.

Застосовано до відносин сторін наслідки недійсності договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за договором іпотеки №62504 від 31.08.2007 року.

Скасовано державну реєстрацію припинення обтяжень від 25.12.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, а саме : записів про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою щодо трикімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 43,00 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1; записів про припинення обтяження нерухомого майна забороною відчуження щодо трикімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 43,00 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 4 800 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Вважає вказане судове рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосовуванням норм матеріального права.

Свої доводи мотивує тим, що 25 грудня 2014 року він сплатив на користь ПАТ «Дельта Банк» суму в розмірі 40 000 доларів США в рахунок погашення кредитної заборгованості згідно договору про надання споживчого кредиту від 31.08.2007 року, після чого між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про розірвання договору іпотеки № 62504 від 25.12.2014 р.

29 січня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ « Фінансова компанія «Сіагал» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги належного виконання зобов'язання ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31.08.2007 р. Таким чином було врегульовано проблемну заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, ним було виконано основне зобов'язання за кредитним договором та у відповідності до ст. 598, 599 ЦК України , ст. 17 Закону України «Про іпотеку» укладено договір про розірвання договору іпотеки, який було посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за №10692.

Судом першої інстанції не було залучено до справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та не були досліджені матеріали нотаріальної справи.

Крім цього, судом не було належним чином досліджено Статут ПАТ «Дельта Банк», Положення про Раду директорів ПАТ «Дельта Банк», довіреність №5545, посвідчену 13 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., в результаті чого судом було прийнято рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Висновок суду першої інстанції, що оскаржуваний договір про розірвання договору іпотеки № 62504 від 25.12.2014 р. був укладений без згоди куратора Національного банку України, призначеного постановою № 692/БТ та всупереч обмежень, встановлених зазначеною постановою, не заслуговує на увагу, оскільки вказана постанова є банківською таємницею та її положення не були та не могли бути відомі третім особам.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань нікчемності договору про розірвання від 25.12.2014 р. на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань щодо недійсності правочину, зміст якого суперечить Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України» щодо обмежень в діяльності банку регулятором банківського сектору.

При наявній заборгованості за кредитним договором від 31.08.2007 р. по тілу кредиту станом на 16.09.2016 р. в сумі 181 872,75 доларів США, по процентам - 143 108,09 доларів США та 1 364 806,93 грн пені, яка до цього часу не погашена, існування «домовленостей з банком», на виконання яких 25.12.2014 р. ОСОБА_2 вніс 40 000 доларів США на погашення процентів по кредиту, не скасовувало чіткої заборони не вивільняти забезпечення по кредиту до повного погашення позичальником заборгованості.

Всупереч Постанові НБУ №560/БТ від 11.09.2014 р. та Наказу Голови Ради Директорів №2650 укладання договору про розірвання від 25.12.2014 року відбулося без відома та погодження куратора ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань щодо відсутності господарської компетенції у ПАТ «Дельта Банк» на укладення договору про розірвання від 25.12.2014 р.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» - Пата С. П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Третя особа: ОСОБА_3, мати відповідача ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, отримала копію апеляційної скарги та ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження ( а.с.73 т.2), повістку-повідомлення в судове засідання, призначене на 10.01.2019 р. ( а.с. 143 т.2). Судові повідомлення в інші судові засідання були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на обізнаність вказаної особи з перебуванням даної справи в провадженні апеляційного суду, а також неодноразове відкладення розгляду справи з метою належного повідомлення вказаної особи про час та дату розгляду справи, тривалість часу, протягом якого дана справа перебуває в провадженні суду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в її відсутність.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір від 25.12.2014 р. про розірвання договору іпотеки №62504, ПАТ «Дельта Банк» відмовився від власних майнових вимог - погашення боргу ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту, до дня запровадження в банку тимчасової адміністрації та під час дії постанов Правління НБУ №560/БТ, № 692/БТ, наказу голови Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» О. Ю. Попової №2650, з порушенням банком його господарської компетенції та цивільної дієздатності, що є підставою для визнання його недійсним згідно із статтями 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 190 000 доларів США, зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Термін погашення кредиту у повному обсязі встановлено не пізніше 31.08.2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язання по поверненню в повному обсязі отриманих кредитних коштів у сумі 190 000 доларів США, сплати процентів та комісій тощо, 31 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №62504, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстровим № 4302.

Предметом вказаного договору є квартира НОМЕР_1, розташована по АДРЕСА_1. Ринкова вартість предмета іпотеки станом на 21.08.2007 року становить 1 060 700 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, за яким права вимоги АКІБ "УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31.08.2007 року та договорами, що його забезпечують, відступлені на користь ПАТ «Дельта Банк».

11 вересня 2014 року Правлінням НБУ прийнято Постанову №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», якою призначено куратором банку службовця Національного банку України Губенко С. М.

30 жовтня 2014 року Правлінням НБУ прийнято Постанову № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». Для стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови до кінця строку, який визначений у пункті 1 цієї постанови, запроваджені для банку обмеження в його діяльності, зокрема, не вивільняти отриманого банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальником заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення.

03 листопада 2014 року головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» О. Ю. Поповою видано наказ №2650 «Щодо стабілізації діяльності Банку», п. 1. 6 якого наказано не вивільняти отриманого банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки вказана постанова є банківською таємницею та її положення не могли бути відомими працівникам банку є необґрунтованими.

Не зважаючи на вказане обмеження, 27 листопада 2014 року відбулося засідання кредитного комітету ПАТ «Дельта Банк», в тому числі за участю голови Ради директорів О. Ю. Попової, на якому розглянуто питання щодо змін умов кредитування ОСОБА_2 по кредитному договору №0 від 31.08.2007 р. Вирішено, за умови внесення на власний транзитний рахунок позичальника процентів по кредитному договору в сумі, не менше 40 000 доларів США, підготувати договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 31.08.2007 р. На залишкову суму боргу по кредитному договору погодити відступлення права вимоги факторинговій компанії ТОВ «ФК «Сіагал» або іншій факторинговій компанії, погодженій із банком, за ціною відступлення 5 000 грн. Інші умови кредитного договору залишити без змін (а.с. 68 т.1).

25 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про розірвання договору іпотеки №62504, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. та зареєстровано в реєстрі за №10692.

30 грудня 2014 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарував нерухоме майно - предмет іпотеки своїй матері ОСОБА_3

Як вбачається з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року (справа №904/6352/16), 29 січня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіагал» укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до умов відступлення банк відступив ТОВ «ФК «Сіагал» належні йому майнові права за кредитним договором та договором поруки №137885. Станом на день укладення договору відступлення сума заборгованості позичальника за кредитним договором становила 283 785,91 доларів США. За приписами п. 1.1 договору відступлення, ціна відступлення прав вимоги за кредитним договором становила 5 000 грн, яка була сплачена банку новим кредитором.

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року та розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

На виконання постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 25.09.2015 р., призначеної наказом №67 від 11.03.2015 року, затверджено результати перевірки, якою виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»:

- договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015 р., укладений з ТОВ «ФК «Сіагал»;

- договір від 25.12.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим №10692 про розірвання договору іпотеки №62504, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого 31.08.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М.

27 листопада 2015 р. повідомлення про нікчемність правочинів направлені на адреси ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С. П., ТОВ «ФК «Сіагал».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року (справа №904/6352/16) визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіагал». Застосовано до відносин сторін наслідки недійсності договору.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( у редакції, чинній на час укладення спірного договору) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Згідно з положеннями ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( частина друга статті 215 ЦК). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК).

Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови ( обставини).

Судом встановлено, що за умовами спірного договору сторони домовились достроково розірвати договір іпотеки з 25 грудня 2014 року. Сторони досягли згоди про те, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору припиняється іпотека та заборона відчуження предмету іпотеки.

Уклавши вказаний договір, ПАТ «Дельта Банк» без належної підстави відмовилось від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від свого права звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника за укладеним з ним кредитним договором.

Отже, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з яким банк відмовився від власних майнових вимог, установлених законом, такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови якщо вони вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

При цьому відповідно до частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що сплативши 25.12.2014 р. 40 000 доларів США на користь ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 виконав основне зобов'язання за кредитним договором.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують погашення позичальником заборгованості по кредитному договору №0 від 31.08.2007 р. в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.1 ст.6 Статуту ПАТ «Дельта Банк», органами управління банку є Загальні збори акціонерів, Спостережна рада, Рада директорів.

Пунктом 6.5.1. Статуту визначено, що Рада директорів є виконавчим органом банку. Рада директорів здійснює управління поточною діяльністю банку, формування фондів, необхідних для статної діяльності банку та несе відповідальність за результати фінансово-господарської діяльності банку згідно з принципами та порядком, встановленими статутом банку, рішеннями загальних зборів акціонерів і спостережної ради банку.

Прийняття рішення про укладення договору про розірвання договору іпотеки є поточною діяльністю банку.

Відповідно до п. 6.5.5.-6.5.7. Статуту, у межах своєї компетенції Рада директорів діє від імені банку, підзвітна загальним зборам акціонерів та спостережній раді банку. Рада директорів діє на підставі Положення про раду директорів банку, що затверджується загальними зборами акціонерів банку. Права та обов'язки членів ради директорів визначаються чинним законодавством, статутом банку та положенням про раду директорів банку, а також трудовим договором, що укладається з кожним членом ради директорів. Рада директорів вирішує всі питання діяльності банку, крім питань, віднесених до компетенції загальних зборів акціонерів спостережної ради банку, а також виконує передані їй загальними зборами акціонерів та спостережною радою банку функції, що належать до компетенції цих органів, крім питань, що відносяться до виключної компетенції.

Відповідно до п. 6.5.10.1.-6.5.10.3. Статуту, голова Ради директорів керує роботою ради директорів та без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень; відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 (двадцять п'ять) відсотків регулятивного капіталу банку. Розпорядження майном та коштами банку на суму, що перевищує 25 (двадцять п'ять) відсотків регулятивного капіталу банку, здійснюється з урахуванням положень п.6.4.3.38 цього статуту; для вирішення окремих питань, що входять до його компетенції видає довіреності на право представництва, інтересів банку, підписання договорів, угод та зобов'язань від імені Банку.

Пунктом 6.5.12. Статуту встановлено правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється спостережною радою банку, від імені банку повинні бути підписані спільно головою ради директорів (або виконуючим обов'язки голови ради директорів) та особою, призначеною спостережною радою банку з поміж членів ради директорів банку або заступників голови ради директорів банку. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті статуту, вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для банку виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів.

Аналогічні норми містить Положення про Раду директорів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк», протокол №9 від 29 вересня 2014 року.

Положеннями Статуту банку та положенням про Раду директорів банку передбачено необхідність прийняття відповідного рішення органом управління банку - радою директорів, до компетенції якої відноситься вирішення всіх питань діяльності банку, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів акціонерів.

Як вбачається з матеріалів справи, договір розірвання договору іпотеки №62504 від 25 грудня 2014 року підписано зі сторони ПАТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Лиском В. О., який діяв на підставі довіреності №5545, посвідченої 13 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованої в реєстрі за №84.

Протокол №54/52-2 засідання Кредитного комітету ПАТ «Дельта Банк» від 27.11.2014 р., не є рішенням колегіального органу управління банку - Ради директорів щодо розірвання договору іпотеки та уповноваження Лиска В. О. укладати від імені банку договір про розірвання договору іпотеки.

Доказів прийняття відповідного рішення Радою директорів банку про укладення спірного договору матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлену судом обставину, що голові ради директорів надано право діяти виключно в межах рішень, прийнятих радою директорів банку, а рада директорів банку відповідних рішень про укладення спірного договору не приймала, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність волевиявлення банку при укладенні спірного правочину, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги в тій частині, що постанова Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою було заборонено вивільняти отримане банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальником заборгованості, була банківською таємницею, а тому її положення не були відомі третім особам.

Обмеження на здійснення певної діяльності, зокрема, укладення певних договорів, з юридичної точки зору є обмеженням господарської компетенції такої юридичної особи. Вказаною постановою було встановлено чітке обмеження господарської компетенції ПАТ «Дельта Банк» щодо вивільнення отриманого банком забезпечення за кредитними операціями. Укладення договору про розірвання договору іпотеки здійснено з порушенням банком його господарської компетенції.

Порушення банком норм вказаної постанови, а також постанови Правління НБУ від 11.09.2014 року №560/БТ про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Дельта Банк» при укладенні спірного договору також є підставою його недійсності.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, 03 грудня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ "Дельта Банк" вищевказаного предмету іпотеки у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 31.08.2007 р. в розмірі 304 086,66 доларів США.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що вказане судове рішення виконано не було внаслідок укладення договору про розірвання договору іпотеки.

Відповідачем не надано суду доказів, що вартість предмета іпотеки на дату розірвання договору була меншою, ніж отримана банком грошова сума в розмірі 40 000 доларів США.

Не залучення до участі в справі в якості третьої особи приватного нотаріуса, який 25.12.2014 року посвідчив договір розірвання договору іпотеки, не є порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Неправомірність дій нотаріуса при посвідченні спірного договору не було підставою даного позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк