Справа № 510/2205/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12.03.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 19.02.2019р., 12.03.2019 р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву щодо позову не надав.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0022/82/78321 від 17.07.2007р. станом на 14.11.2018р.; копія кредитного договору № 014/0022/82/78321 від 17.07.2007р., укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2; копія графіків надання кредиту та погашення кредиту; копія додаткової угоди №014/0022/82/78321/1 до кредитного договору; копія графіку погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення; копія додатку №2 до додаткової угоди; копія особового рахунку клієнта; копія договору іпотеки від 18.07.2007р.; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2007р. - на квартиру АДРЕСА_1; копія Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек; копія Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; копія інформації з Державних реєстрів… щодо об'єкта нерухомого майна; копія вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором; список поштових відправлень; копія паспорту відповідача та ідентифікаційного номеру; копії статутних документів Банку.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач - АТ

«Райффайзен Банк Аваль» просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка склалася у ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, зазначивши, що 17.07.2007 р. із відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0022/82/78321, згідно із яким позичальнику був наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 9996 доларів США строком до 17.07.2017р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора.

Між сторонами кредитного договору були узгоджені порядок та строки надання кредитних коштів, строки нарахування процентів та ін. Позивач, як сторона кредитного договору, свої зобов'язання про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

13.10.2011р., з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме - дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав у порядку, передбаченому п. 1 Додаткової угоди №014/0022/82/78321/1. Також сторони погодили, що з 15.10.2011р. погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором.

Однак, і умови Додаткової угоди позичальник не виконував належним чином, у зв'язку із чим кредитна заборгованість у нього продовжувала складатися, банк був вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20.06.2012р. по цивільній справі № 2-892/2011 позовні вимоги банка були повністю задоволені, було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку кредитної заборгованості в сумі 56917 грн. 06 коп. та судові витрати.

Однак, відповідач рішення Ренійського районного суду від 20.06.2012р. не виконав, заборгованість не погасив, у зв'язку із чим кредитна заборгованість перед Банком в нього не погашена і станом на 14.11.2018р. складає 13028 доларів США 65 центів, що в еквіваленті в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 363735 грн. 96 коп., яка складається з:

заборгованості за кредитом - 6737 доларів США 82 центи, або 188107 грн. 55 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 6737 доларів США 82 центи, або 188107 грн. 55 коп.;

заборгованості за відсоткам - 6290 доларів США 83 центи, або 175628 грн. 41 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 6221 доларів США 05 центів, або 173680 грн. 28 коп.

Відповідно до рішення кредитора сума пені не стягується рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися, що не суперечить нормам чинного в Україні законодавства.

Сума заборгованості відповідачем у добровільному порядку досі не погашена. Заподіяння відповідачем матеріальних збитків та їх невідшкодування негативно впливає на фінансову діяльність кредитної установи, заборгованість підлягає стягненню у примусовому порядку.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 18.07.2007р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області Поздєєвим О.В. , зареєстрований в реєстрі за номером 1859. Предметом іпотеки за вищевказаним договором виступає нерухоме майно, а саме - квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.05.2006р.

Відповідно до умов п. 3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань за цим або за Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

У зв'язку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Іпотекодавця була направлена вимога про усунення порушення основного зобов'язання. Однак, відповідач цю вимогу проігнорував, кредитна заборгованість ним досі не погашена.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що на теперішній час позичальник свідомо ухиляється від виконання своїх зобов'язань перед позивачем, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, чим спричиняє банку матеріальну шкоду, погіршує матеріальний стан кредитора, позивач звернувся до суду із відповідними позовними вимогами і просить їх задовольнити.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, оцінивши доводи позивача, викладені у позові, та надані суду докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст. 1054 ЦК України до даних відносин можуть застосовуватися положення ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Згідно із ст.ст. 1048-1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між позивачем та ОСОБА_2 17.07.2007р. був укладений кредитний договір №014/0022/82/78321, ним були передбачені умови надання кредиту, порядок користування та повернення кредитних коштів, які позичальник порушив. У зв'язку із кризовим станом та ускладненим виконання кредитних зобов'язань 13.10.2011р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №014/0022/82/78321/1 до кредитного договору №014/0022/82/78321 від 17.07.2007р., відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості позичальника за кредитним договором на викладених в угоді умовах відповідно до графіку погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення. Однак, незважаючи на домовленість сторін шляхом надання обопільних поступок, відповідач не виконав вимоги щодо погашення кредитної заборгованості, ухилявся від виконання кредитних зобов'язань, у зв'язку із чим Банк вимушений був звернутися із позовом до суду із вимогами про стягнення кредитної заборгованості. 20.06.2012р. Ренійським районним судом Одеської області було винесено рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 56917 грн. 06 коп. та судових витрат, судове рішення було звернено до виконання,але відповідач знов ухиляється від виконання рішення суду, в добровільному порядку не виконує його.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушив зобов'язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідач зобов'язувався на підставі п. 5.1 Кредитного договору забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17.07.2017р. на рахунок, зазначений в п. 4.1 Кредитного договору; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, передбачений кредитним договором.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Враховуючи те, що позичальник не виконав рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20.06.2012р. та вимоги банку щодо врегулювання кредитної заборгованості, у нього станом на 14.11.2018р. склалася заборгованість розміром 13028 доларів США 65 центів, що в еквіваленті в національній валюті за курсом НБУ надату розрахунку складає - 363735 грн. 96 коп. Розмір кредитної заборгованості підтверджується розрахунком її суми, наданим позивачем в якості доказу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18.07.2007р. між банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є належна ОСОБА_2 на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічні положення містить і ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено ЗУ «Про іпотеку».

Так,відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 21.03.2018 р. по справі №235/3619/15-ц та постанові від 23.05.2018 р. вказала, що у статті 12 Закону ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Велика палата ВС також дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії,лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

На підставі розділу 5 . Договору іпотеки Договір іпотеки, у відповідності до ст.. 36 ЗУ «Про іпотеку»,є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку).

Відповідно до ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги доводи позивача, викладені у позові, оцінивши надані суду докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-289, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 526, 527, 530, 546, 549, 550, 551, 575, 589, 590, 610, 611, 612, 617, 624, 629, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 12, 33, 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/0022/82/78321 від 17.07.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, станом на 14.11.2018 року у сумі 13028 доларів США 65 центів, що в еквіваленті в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 363735 грн. 96 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме на:

квартиру загальною площею 29,60 кв.м., житлова площа - 21,20 кв.м., розташовану за адресою : Одеська область, м.Рені, вул.Леніна (нині - Соборна), 61, кв. 2 - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі проведеної оцінки в межах виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 04.09.1996 року, ІПН - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (податковий код юридичної особи згідно з , юридична адреса: 01011, Україна, м. Київ, вул. Лєскова, 9 ) 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду в загальному порядку.

Суддя В.І. Дудник