ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 638/16516/17-ц

Провадження № 22-ц/818/3942/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунова А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,

відповідач - Державна казначейська служба України,

відповідач - Пенсійний фонд України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суд м. Харкова від 16 жовтня 2018 року у складі судді Цвірюка Д.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що з липня 2008 року вона перебуває на обліку у Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова (Шевченківське об`єднане УПФУ м. Харкова). У 2017 році вона дізналася про те, що органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії державним службовцям та службовцям органів місцевого самоврядування при підрахунку середнього заробітку враховуються не всі складові заробітної плати. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та від 26 вересня 2017 року, дії Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Харкова щодо відмови їй у перерахунку пенсії визнано протиправними, зобов`язано управління провести перерахунок пенсії державного службовця з 16 серпня 2016 року, включивши до складу заробітної плати надбавку до посадового окладу 50%, матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію (83%) та виплатити різницю пенсії після перерахунку за вказаний період.

Посилаючись на те, що з вини органів ПФУ їй щомісяця не доплачувалась пенсія в розмірі 784,86 грн, чим завдано збитків, які полягають у нарахуванні щомісячної пенсії у розмірі, меншому за той, на який вона мала право, з урахуванням уточнених у квітні 2018 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила на підставі ст. ст. 1166, 1173 ЦК України стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України та його територіальним органом - Шевченківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова щодо ненарахованої та неотриманої різниці пенсії державного службовця за період з серпня 2008 року по серпень 2016 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 228381 грн 99 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішення Дзержинського міського суд м. Харкова від 16 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що збитки полягають в недоотриманні щомісячно частини пенсії при наявності прямої норми ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто позивач недоотримала внаслідок порушення її цивільного права.

У відзиві на апеляційну скаргу Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова та Пенсійний фонд України просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що рішеннями адміністративного суду вимоги позивача про визнання дій органів Пенсійного фонду України неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії за період з липня 2008 року по 16 серпня 2016 року залишені без розгляду, а тому відсутні підстави для стягнення збитків.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дзержинського міського суд м. Харкова від 16 жовтня 2018 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року постанову Харківського апеляційного суду від 15 січня 2019 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 11 год. 40 хв. 30 липня 2019 року.

30 липня 2019 року до апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 подала пояснення, в яких просила скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказує на те, що з вини Пенсійного фонду не всі складові заробітної плати були включені для обчислення пенсії. Позивачу стало відомо про порушене її право після розгляду скарги в Харківському апеляційному адміністративному суді 26 вересня 2017 року на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року по справі № 638/2521/17, саме з цього дня починається перебіг строку позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що з липня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Шевченківському об`єднаному УПФУ м. Харкова.

При призначенні пенсії вперше у 2008 році нею до управління було надано довідку № 111 про заробіток для обчислення пенсії державним службовцям. У 2017 році їй стало відомо, що органами ПФУ при призначенні пенсії державним службовцям та службовцям органів місцевого самоврядування при підрахунку середнього заробітку враховуються не всі складові заробітної плати.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та від 26 вересня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту економіки та комунального Харківської міської ради від 02 вересня 2016 року № 258 протиправними; зобов`язано УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з 16 серпня 2016 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та надбавки до посадового окладу 50 % згідно з рішенням ІІ сесії ХХІІ скликання Харківської міської ради від 19 жовтня 1994 року, всього на суму 23 098,06 грн відповідно до довідки від 02 вересня 2016 року № 258, яку видано Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію (83 %) та виплатити ОСОБА_1 різницю пенсії після перерахунку за вищевказаний період. В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

У частині першій статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_1 пред`явлено позов про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень статті 1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною другою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що Шевченківське об`єднане управління ПФУ м. Харкова, отримавши у 2008 році при призначенні пенсії надану нею згідно із Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» довідку № 111 про заробіток для обчислення пенсії державним службовцям за період з липня 2006 року до червня 2008 року, у якій були відображені всі складові заробітної плати, з яких сплачені внески на обов`язкове пенсійне страхування, не врахувало їх.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року у справі № 638/2521/17 за позовом ОСОБА_1 дії УПФУ у Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 визнані протиправними.

Крім того, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі № 638/2521/17 за апеляційною скаргою органу ПФУ встановлено, що останній при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Так, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, якою апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишено без задоволення, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року по справі № 638/2521/17 залишено без змін, встановлено наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723, пенсія державним службовцям призначається від суми їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, в структуру заробітної плати входять: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 33 Закону № 3723, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій, відповідно до якої, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховується: сума витрат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності зазначеним Законом, з яких згідно цього Закону були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше нараховуються внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування враховуються в заробіток (доход) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року, від 3 червня 2014 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13, 21-134а14).

Зокрема, у постанові від 03 червня 2014 року (справа №21-134а14), Верховний Суд України звернув увагу, що перевага у таких випадках має надаватись не положенням Законів України «Про державну службу» та «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, висновок відповідача про те, що вказані виплати не враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії державного службовця, - є помилковим, тому відмова в перерахунку пенсії із врахуванням таких виплат є протиправною.

Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 646/6250/17, зроблений такий правовий висновок: «З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом».

З довідки Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 02 вересня 2016 року № 258 про складові заробітної плати станом на 14 липня 2008 року вбачається, що до складу заробітної плати позивачки включено матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, суму індексації заробітної плати та надбавки до посадового окладу 50%, для перерахунку призначеної пенсії з урахуванням вказаних виплат.

Таким чином, ПФУ не дотримався вимог статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та якою керуються у своїй діяльності районні УПФ, що призвело до того, що ОСОБА_1 понесла збитки, тобто доходи, які вона недоотримала внаслідок порушення її цивільного права. Цей факт знайшов своє підтвердження у постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року у справі № 638/2521/17. Фактично у зв`язку з протиправними діями ПФУ вона втратила частину пенсії.

Також ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: визнано дії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 02 вересня 2016 року № 258 протиправними; зобов`язано УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з 16 серпня 2016 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати та надбавки до посадового окладу 50 % згідно з рішенням ІІ сесії ХХІІ скликання Харківської міської ради від 19 жовтня 1994 року, всього на суму 23 098,06 грн відповідно до довідки від 02 вересня 2016 року № 258, яку видано Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію (83 %), а саме такий був встановлений при призначенні їй пенсії, згідно з частиною другою статті 37 Закону України «Про державну службу», у редакції, діючій на час призначення пенсії, та виплатити ОСОБА_1 різницю пенсії після перерахунку за вищевказаний період.

Обставини, встановлені у зазначеному судовому рішенні адміністративного суду, що набрало законної сили, ОСОБА_1 вважала такими, що доводять вину роботодавця у заподіяних їй збитках і є приюдиційними для цієї справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, при призначенні пенсії у 2008 році ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова було надано довідку № 111 про заробіток про обчислення пенсії державним службовцям згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за період з липня 2006 року по червень 2008 року, яку видано виконавчим комітетом Харківської міської ради.

В цій довідці відображені усі складові її заробітної плати на момент виходу на пенсію, в тому числі надбавка до посадового окладу 50% згідно рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Харківської міської ради на суму 12688 грн 97 коп, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення в сумі 10005 грн 79 коп, всього 22694 грн 76 коп.

За таких обставин, органами ПФУпри призначенні ОСОБА_1 пенсії та підрахунку середнього заробітку не було враховано всі складові заробітної плати, що спричинило призначення пенсії в меншому розмірі, ніж та яка підлягає виплаті, тобто спричинено збитки (неотримані доходи).

Виходячи з вищевикладеного, в результаті неврахування у складі заробітної плати для призначення пенсії надбавки до посадового окладу 50 % на суму 12688 грн 97 коп, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення в сумі 10005 грн 79 коп, всього 22694 грн 76 коп, з моменту призначення пенсії ОСОБА_1 щомісячно не доплачувалась пенсія в сумі 784 грн 86 коп (22694 грн 76 коп : 24 : 100*83).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно частин 2-5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 09 квітня 2019 по справі № 912/1104/18.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 01 листопада 2017 року, в якому на підставі ст. ст. 1166, 1173 ЦК України просила стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України та його територіальним органом - Шевченківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова щодо ненарахованої та неотриманої різниці пенсії державного службовця за період з серпня 2008 року по серпень 2016 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 228381 грн 99 коп.

Представник Пенсійного фонду України у відзиві на позов зазначила, що з огляду на положення ст. ст. 256, 261 ЦК України, строк позовної давності за період з серпня 2008 року по жовтень 2014 року сплинув у жовтні 2017 року, після спливу трьох років. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з серпня 2008 року по жовтень 2014 року, враховуючи день звернення до суду з позовом, виходить за межі трирічного строку звернення до суду, до суду із заявою про поновлення строку не зверталася, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного, сума ненарахованої та неотриманої різниці пенсії державного службовця з урахуванням індексу інфляції підлягає стягненню за період з 01 листопада 2014 року по серпень 2016 року.

Таким чином, сума ненарахованої та неотриманої різниці у пенсії за період з 01 листопада 2014 року по серпень 2016 року становить 784,86 грн х 21 місяць=16482,06 грн.

Верховним судом в листі № 62-97р від 03 квітня 1997 року наданорекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Стосовно розрахунку інфляційних збитків апеляційний суд виходить з листа, згідно якого для визначення індексу за будь-який період необхідно помісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою.

Тобто, індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] /100% - [Сума боргу].

Таким чином, збитки від інфляції за листопад 2014 року складають: 784,86 грн х (101,9 х 103 х 103, 1 х 105,3 х 110,8 х 114 х 102,2 х 100,4 х 99 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102 х 100,7 х 100,9 х 99,6 х 101 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9)/100% - 784,86 грн = 452,89 грн.

Збитки від інфляції за листопад 2014 року - 452,89 грн.

Збитки від інфляції за грудень 2014 року - 429,81 грн.

Збитки від інфляції за січень 2015 року - 394,43 грн.

Збитки від інфляції за лютий 2015 року - 358,97 грн.

Збитки від інфляції за березень 2015 року - 301,40 грн.

Збитки від інфляції за квітень 2015 року - 195,52 грн.

Збитки від інфляції за травень 2015 року- 75,12 грн.

Збитки від інфляції за червень 2015 року - 56,61 грн.

Збитки від інфляції за липень 2015 року - 53,26 грн.

Збитки від інфляції за серпень 2015 року- 61,72 грн.

Збитки від інфляції за вересень 2015 року - 68,55 грн.

Збитки від інфляції за жовтень 2015 року - 49,36 грн.

Збитки від інфляції за листопад 2015 року - 60,35 грн.

Збитки від інфляції за грудень 2015 року - 43,78 грн.

Збитки від інфляції за січень 2016 року - 38,02 грн.

Збитки від інфляції за лютий 2016 року - 30,68 грн.

Збитки від інфляції за березень 2016 року - 33,95 грн.

Збитки від інфляції за квітень 2016 року - 25,84 грн.

Збитки від інфляції за травень 2016 року - 0 грн.

Збитки від інфляції за червень 2016 року - 0 грн.

Збитки від інфляції за липень 2016 року - 0 грн.

Загальна сума інфляційних збитків становить: 452,89 грн + 429,81 грн + 394,43 грн + 358,97 грн + 301,40 грн + 195,52 грн + 75,12 грн + 56,61 грн + 53,26 грн + 61,72 грн + 68,55 грн + 49,36 грн + 60,35 грн + 43,78 грн + 38,02 грн + 30,68 грн + 33,95 грн + 25,84 грн + 0 грн + 0 грн + 0 грн = 2730,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служби України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню збитки у вигляді упущеної вигоди щодо ненарахованої та неотриманої пенсії державного службовця з урахуванням індексу інфляції в загальній сумі (16482,06 грн + 2730,26 грн) 19212 грн 32 коп.

Стосовно доводів представника Пенсійного фонду України про те, що позивачем самостійно обрахована сума шкоди, що виникла через різницю пенсії державного службовця, розмір недоотриманої суми пенсії в сумі 75346,56 грн є самостійно обрахований позивачем, а тому викликає сумніви, оскільки документального підтвердження розрахунку суду не надано, суд зауважує, що статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Отже, відповідач може спростувати зазначені позивачем обставини, подавши власні докази. Однак, належних та допустимих доказів, зокрема, свого розрахунку, на підтвердження своїх доводів та на спростування вимог позивача не надає.

Щодо посилань Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на те, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та 26 вересня 2017 року вимоги позивача з липня 2008 року по 16 серпня 2016 року залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду, суд зазначає, що адміністративний суд, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом за правилами КАС України та період, за який ОСОБА_1 просила суд захистити її права, дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту з 16 серпня 2016 року. Проте в цивільному судочинстві відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що право на захист цивільних прав та інтересів кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року скасувати. Позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди завданої органом державної влади задовольнити частково, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служби України на користь ОСОБА_1 19212 грн 32 коп, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднанного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди завданої органом державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служби України на користь ОСОБА_1 19212 грн. 32 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова