Дата документу 25.11.2019 Справа № 311/2923/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/2923/18 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
провадження № 22-ц/807/2416/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кухар С.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

21.08.2018р. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD» зі стро-

ком дії до останнього дня листопада 2017 року. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого станом на 03.05.2018 року у неї виникла заборгованість в сумі 116 440,69 грн., що складається з наступного: 8 549,49 грн. - заборгованість за кредитом, 107 891,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18.04.2011 по 10.08.2017 року, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному розмірі.

Відзиву на апеляційну скаргу з боку відповідача ОСОБА_1 , яка отримала копію скарги 27.06.2019р., не надійшло, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою в апеляційному розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 18 квітня 2011 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9).

В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Вищевказана заява підписана позичальником та представником банку.

Але суд визнав, що на підставі анкети-заяви від 18.04.2011р. не встановлено укладення кредитного договору на тих умовах, які зазначає позивач, оскільки долучені до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку не можуть розцінюватися як складові кредитного договору як такі, що не підписані відповідачем, а сама анкета-заява не містить наміру відповідача отримати саме кредитну картку. Тому суд визнав вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 116 440,89 грн., яка утворилась на підставі договору, складовими якого позивач зазначив анкету-заяву від 18.04.2011р., Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, Пам`ятку клієнта, необґрунтованими і недоведеними.

Між тим відповідач визнала та суд вважав встановленим, що ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви від 18.04.2011р. отримала кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до квітня 2014р., на яку було встановлено кредитний ліміт.

Отже, суд встановив, що за анкетою-заявою від 18.04.2011р. відповідач все ж таки отримала кредитну картку «Універсальна» із встановленням на неї кредитного ліміту, але умови договору щодо відсотків за користування ним, правила погашення кредиту, відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, а також інші умови користування карткою і кредитним лімітом між сторонами не були узгоджені, оскільки жодних підписаних відповідачем документів про ці умови матеріали справи не містять.

Відповідачем, серед інших заперечень проти позову, зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Встановивши всі вищенаведені обставини, суд задовольнив заяву відповідача, та, визнавши пропущеним позивачем строк позовної давності, відмовив в задоволенні позову, з яким позивач звернувся до суду лише 21.08.2018р., за цими підставами. При цьому, відлік позовної давності суд розпочав з дня закінчення строку дії картки - з квітня 2014р., оскільки у такому разі настав строк повернення кредиту у зв`язку з закінченням терміну кредитування. Крім того, суд зазначив, що останній платіж особисто відповідачем здійснено 12.02.2014р., тому строк позовної давності за частиною заборгованості, яка виникла до цієї дати, також сплив.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що після закінчення строку дії першої картки відповідач отримала перевипущену картку «Універсальна GOLD» зі строком дії - до листопада 2017р., а тому банк в межах строку позовної давності звернувся до суду, подавши позов 21.08.2018р.

Суд в ході розгляду справи це питання з`ясовував, та визнав неспроможними такі ствердження позивача, оскільки доказів отримання відповідачем перевипущеної картки позивач не надав. Також суд вказував, що картка «Універсальна GOLD» має інші умови кредитування, але банк не надав нової анкети-заяви на підтвердження згоди відповідача з новими умовами договору.

Досліджуючи доводи скарги позивача, колегія інакше встановила обставини справи, ніж суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 18.04.2011р. заповнила та підписала стандартний бланк анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ( а.с. 9).

В заяві зазначені її персональні дані, відомості про освіту, працевлаштування, сімейний стан. У розділі, у якому слід заповнити дані про продукт, який вона має намір отримати у Приватбанку, відповідач відмітила, що бажає отримати пенсійну картку та ощадкнижку (депозит), інші позиції, зокрема, кредитна картка «Універсальна» або картка GOLD відмічені не були. Тобто відповідач визначила, що з переліченого вона бажає отримати тільки пенсійну картку та ощадкнижку (депозит), а тому є безпідставними як доводи позивача, так і висновки суду про отримання відповідачем за анкетою-заявою від 18.04.2011р. «Кредитки «Універсальна». Крім того, в заяві не міститься зазначення про бажаний розмір кредитного ліміту, що додатково вказує, що ця анкета-заява не може бути складовою кредитного договору.

Необхідними обов`язковими елементами договору, про який зазначає позивач у позові, є видача клієнту картки вказаного типу, тобто «Кредитка «Універсальна», на яку встановлено кредитний ліміт.

У примітках анкети-заяви не зазначено, що ОСОБА_1 за цією заявою було видано будь-яку картку, а також встановлено будь-який розмір кредитного ліміту. Не мали таких відомостей і матеріали справи на час постановлення судом оскаржуваного рішення.

В позовній заяві банк лише зазначає, що за цією анкетою-заявою відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 5 600 грн. Але суд цих обставин взагалі не досліджував, чи було надано відповідачу кредитний ліміт та в якому розмірі на підставі анкети-заяви від 18.04.2011р., припустившись неповноти при встановленні дійсних обставин справи, а лише зазначив, що нібито встановив, що кредитна картка «Універсальна» була отримана відповідачем. Та попри те, що визнав, що умови кредитного договору не були узгоджені сторонами, суд відмовив в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності банком.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна з огляду на наступне.

Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Суд першої інстанції вказане не врахував, відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на статтю 267 ЦК України, тобто з підстав пропуску строку позовної давності, не перевірив обґрунтованість позовних вимог, що в свою чергу є неправильним з огляду на те, що відмовляти в позові через пропуск без поважних причин строку для звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи для з`ясування цих обставин, колегія встановила наступне.

Так, банк надав довідку про те, що згідно з анкетою-заявою від 18.04.2011р. ОСОБА_1 було отримано наступні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , а картку № НОМЕР_3 зазначає як перевипущену зі строком дії до 11/2017 ( а.с. 112).

На підтвердження отримання карток банк надав світлини, на яких відповідач тримає якісь картки Приватбанку, але дату отримання цих карток банк не зазнає, дату фотофіксування світлини не містять, розібрати, який тип картки, строк її дії на світлинах неможливо ( а.с. 98, 99).

З урахуванням того, що у справі міститься лише одна заява відповідача із проханням видати пенсійну картку та ощадкнижку, колегія не може визнати, що світлини доводять факт отримання відповідачем кредитної картки.

З виписки про рух коштів по картрахунку відповідача вбачається, що в ньому відображено рух коштів по наступних картках: № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , на які не встановлювався будь-який кредитний ліміт (а.с. 56-57). Та кредитний ліміт був встановлений лише на картку № НОМЕР_7 , старт якої розпочався 10.02.2014р. ( а.с. 54-55, 58).

За вказаних обставин, позивач не довів взагалі, що за анкетою-заявою від 18.04.2011р. між банком та відповідачем існували кредитні відносини. А відтак вони не могли продовжуватись шляхом перевипуску кредитної картки «Універсальна GOLD», на чому наполягає банк.

Отже, частково підтвердились доводи скарги про процесуальні порушення з боку суду, зокрема, неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, що, в свою чергу, призвело до неправильного застосування норм матеріального права, тобто положень про позовну давність, але не в бік аргументів банку, що є підставою у відповідності до ч. 4 статті 367 ЦПК України для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при апеляційному розгляді, досліджуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив інші обставини у справі, ніж були встановлені судом першої інстанції, то у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав - у зв`язку з недоведеністю позову банку.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково..

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, оформленим на підставі анкети-заяви від 18.04.2011р., у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 25 листопада 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухар С.В.