Справа № 473/389/19
"12" березня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому (з врахуванням подальших письмових уточнених пояснень) вказував, що 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5928, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 23 липня 2008 року б/н та розрахунку заборгованості за договором станом на 30 квітня 2017 року грошових коштів в загальному розмірі 6 885,05 доларів США, в тому числі 1 584,12 долари США заборгованості за тілом кредиту, 3 028,97 доларів США заборгованості за відсотками, нарахованої заборгованості з комісії та пені в розмірі 1 926,17 доларів США, заборгованості по штрафам (фіксована частина) 18,83 доларів США, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 326,96 доларів США.
Проте вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме:
-на підставі копії кредитного договору, хоча закон вимагає надання оригіналу цього документа;
-за відсутності виписки з рахунку боржника із зазначенням сум заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього подано розрахунок заборгованості);
-без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, зокрема: інформації, чи відомо позивачу про наявність та розмір боргу, наявності у нього заперечень проти заборгованості; підстав та законності нарахування банком заборгованості, частина якої вже стягнута судовим рішенням; законності нарахування банком комісії; законності одночасного нарахування банком декількох видів неустойки (пені та штрафів) за одне й те ж порушення умов договору; без врахування того, що боржнику нараховано заборгованість з порушенням строків позовної давності.
У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 просив про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не зявилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що 23 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг, а також банківських тарифів.
Відповідно до договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір яких протягом періоду кредитування неодноразово змінювалася, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.
Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останнього сплачувати неустойку.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2011 року у справі №1407/2-1426/2011 р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто в національній валюті України (гривні) заборгованість за кредитним договором б/н від 23 липня 2008 року, що утворилася станом на 30 квітня 2011 року, а саме:

-12 625,44 грн. заборгованості за тілом кредиту, що еквівалентно 1 584,12 доларам США;

-7 535,87 грн. заборгованості по процентам, що еквівалентно 945,53 доларам США;

-1 508,07 грн. штрафу.

Також з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5928, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 23 липня 2008 року (у виконавчому написі помилково зазначено від 01 вересня 2008 року) б/н та розрахунку заборгованості за договором за період з 01 вересня 2008 року по 30 квітня 2017 року грошових коштів в загальному розмірі 6 885,05 доларів США, в тому числі 1 584,12 долари США заборгованості за тілом кредиту, 3 028,97 доларів США заборгованості за відсотками, нарахованої заборгованості з комісії та пені в розмірі 1 926,17 доларів США, заборгованості по штрафам (фіксована частина) 18,83 доларів США, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 326,96 доларів США.

На час розгляду справи виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні.

Аналізуючи доводи сторони позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Зокрема, згідно Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.

Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов'язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.

Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Згідно п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц та підтвердив Верховний Суд в своїй постанові від 07 листопада 2018 року по справі 199/3452/16-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, представником АТ КБ «ПриватБанк» для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса останньому було надано:

- копію заяви (не оригінал) позичальника на отримання кредиту від 23 липня 2008 року, яка містить інформацію щодо особи позичальника, розміру та валюти кредиту, який ОСОБА_1 бажав отримати, розміру плати за користування кредитом (процентів), а також факт ознайомлення позичальника з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, а також банківськими тарифами, що становлять собою кредитний договір;

- копію розрахунку заборгованості по кредиту за період з 04 вересня 2008 року по 30 квітня 2017 року;

- копію довідки НБУ про курси валют станом на 30 квітня 2017 року;

- копію письмової вимоги до позичальника про усунення порушень з доказами її направлення боржнику.

Проте представником кредитора нотаріусу не було надано оригінал заяви позичальника на отримання кредиту від 23 липня 2008 року, Умови і Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг, а також банківські тарифи за весь період кредитування, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація. Водночас, в своїй постанові від 26 листопада 2018 року по справі № 207/3365/16 Верховний Суд звертає увагу судів на те, що для вчинення виконавчого напису нотаріус повинен отримати від кредитора оригінал кредитного договору.

Також судом встановлено, що нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку», тобто первинний документ, який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах («Перелік типових документів», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5)).

Таким чином в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів, передбачених постановою від 29 червня 1999 року, №1172, а тому останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість не є безспірною, оскільки:

- частина вказаної заборгованості на час вчинення виконавчого напису вже була стягнута рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2011 року у справі №1407/2-1426/2011 р., що вказує на подвійне стягнення боргу. При цьому, незважаючи на наявність судового рішення, кредитор продовжував нараховувати проценти та пеню за договором. В той же час, згідно правового висновку, викладеного у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для продовження нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді продовження стягнення процентів та пені;

- ОСОБА_1 оспорює законність нарахування комісії та одночасного нарахування банком декількох видів неустойки (пені та штрафів) за одне й те ж порушення умов договору і така позиція позивача ґрунтується на правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та від 16 листопада 2016 року по цивільній справі №6-1746цс16;

- відповідачем нарахована заборгованість за кредитним договором поза межами встановлених ст.ст. 257, 258 ЦК України строків позовної давності (докази узгодження сторонами інших строків позовної давності в матеріалах справи відсутні).

Решта доводів позивача не знайшли свого належного підтвердження.

За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 5928 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 23 липня 2008 року (в написі помилково зазначено 01 вересня 2008 року), що утворилася за період з 01 вересня 2008 року по 30 квітня 2017 року в загальному розмірі 6 885,05 доларів США, що за курсом валют складає 182 798,08 грн., в тому числі:

-заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 584,12 доларів США;

-заборгованість за відсотками в розмірі 3 028,97 доларів США;

-заборгованість з комісії та пені у розмірі 1 926,17 доларів США;

-заборгованість по штрафам (фіксована частина) в розмірі 18,83 доларів США;

-заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) в розмірі 326,96 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв