КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3621/2019
справа №759/9284/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф. 24 жовтня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Страхова Група "ТАС" 76572,63 грн. страхового відшкодування, 1737,03 грн. 3% річних, 7327,94 грн. інфляційних втрат та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що 26 травня 2017 року між сторонами укладено Договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АК/6442937, згідно із яким застрахована відповідальність, що пов"язана із експлуатацією автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1. Ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна здоров"ю - 200000 грн.

31 серпня 2017 року відбувся страховий випадок. Син страхувальника під час керування забезпеченим транспортним засобом здійснив наїзд на пішохода гр. ОСОБА_3, який отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому шийки лівої стегнової гомілки. Витрати ОСОБА_2 на лікування потерпілого склали 76572,63 грн.

Про страховий випадок 01 вересня 2017 року був повідомлений страховик, проте в подальшому ніяких дій по відшкодуванню не здійснив.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено в частині стягнення страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат, всього стягнуто 85637 грн. 60 коп. та вирішено питання відшкодування судових витрат, в частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "Страхова Група "ТАС" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно із Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV страхувальник повинен був повідомити страховика про здійснені ним витрати, проте останній повідомив лише про факт ДТП, а тому питання компенсації витрат страховиком не могло бути розглянуто.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на те, що страхувальник виконав покладені на нього Законом обов"язки, повідомив страховика про страховий випадок. З огляду на характер шкоди, спричинення її здоров"ю людини, був вимушений вживати невідкладених заходів для лікування потерпілого, а тому об"єктивно не міг повідомити страховика про розмір витрат. Окрім того, вказує, що в свою чергу відповідач не виконав вимоги п.34.1 ст.34 Закону №1961-ІV, оскільки, отримавши повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, протягом двох робочих днів не розпочав її розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що страховик свого обов"язку згідно із договором не дотримався, а відтак позов підлягає задоволенню в частині стягнення страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції установлено та убачається з матеріалів справи, що 26 травня 2017 року між сторонами укладено Договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АК/6442937, згідно із яким застрахована відповідальність водія, що пов"язана із експлуатацією автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1. Ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна здоров"ю - 200000 грн.

31 серпня 2017 року в м.Малин Житомирської області Андреєв О.В., керуючи забезпеченим транспортним засобом по вул. Вінниченка, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, внаслідок чого останній зазнав тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Житомирській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Горбачевського.

01 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до страховика із повідомленням про настання страхової події.

07 вересня 2017 року ОСОБА_2 компенсував потерпілому витрати на лікування у сумі 76572,63 грн., про що останній видав розписку.

Згідно із положеннями статтею 3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( стаття 5 цього Закону) .

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого ( стаття 6 цього Закону).

Пунктом 22.1. статті 22 цього Закону установлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. статті 23 шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1. статті 24 визначено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Пунктом 33.1. статті 33 цього Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених

статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 34.1. статті 34 цього Закону визначено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Окрім того, стаття 36 цього Закону визначає, що :

36.1. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема:

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

36.4. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Отже, згідно із п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник у разі здійснення ним витрат на покриття шкоди, що ним заподіяна, має узгодити їх із страховиком.

Проте вказана норма Закону не визначає імперативного правила, що страховик приймає лише рішення про відмову у компенсації, норма містить диференціацію та дозволяє страховику здійснити вибір, але з урахуванням інших вимог закону.

З матеріалів справи убачається, що в лютому 2018 року страховик звернувся до Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Горбачевського за отриманням інформації стосовно лікування потерпілого для прийняття рішення про страхове відшкодування, тобто проводив розслідування, що передбачено ст.34 Закону.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, страховик не надав рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, прийняття якого передбачено ст.36 (36.2) та ст.37 (37.2) Закону, не надав також і пояснень до повідомлення від 01 вересня 2017 року про настання страхового випадку, при цьому наявні у справі докази свідчать про обізнаність страховика із видом страхового випадку, а відтак і обов"язку за ним.

Окрім того, ст.37 (37.1.3) Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовує, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, Закон України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Отже, якщо страховик об"єктивно може визначити розмір заподіяної шкоди, з огляду на характер заподіяної шкоди, вид лікування, необхідні препарати медичного призначення, то посилання на обставину, що страхувальник не узгодив з ним здійснення витрат, які є необхідними для лікування постраждалої особи, самі по собі не можуть бути підставою для відмови страховика від виконання обов"язку з компенсації понесених страхувальником витрат.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що неповідомлення про понесені витрати є підставою для відмови у виплаті компенсації, оскільки такі доводи не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова