Провадження № 2/344/3521/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, пені та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач»), в якому просила стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, уродженця м. Івано-Франківська, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , на її користь суму заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 86 152,46 грн., неустойку (пеню) по несплачених (невчасно сплачених) аліментах за період з листопада 2002 року, що становить 26 221,46 грн., та суму інфляційних втрат по несплачених аліментах 143 398,52 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з несвоєчасною сплатою визначених судовим рішенням аліментів, за Відповідачем обліковується розрахована державним виконавцем заборгованість зі сплати аліментів в сумі 86 152,46 грн., яку Відповідач в добровільному порядку не погашає. У зв`язку з наявністю даної суми заборгованості Позивачем розраховано суму інфляційних втрат по несплачених аліментів та пеню за несвоєчасну сплату аліментів, які вона просить стягнути з Відповідача.

Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем подано Відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог. В подальшому в ході розгляду справи Відповідачем подано письмові пояснення на позов, в яких він визнав позов в частині пені. В частині стягнення заборгованості по аліментах Відповідача в письмових поясненнях зіслався на відсутність між ним та Позивачем спору щодо розміру заборгованості по аліментах, у зв`язку з чим вважає, що стягнення даної заборгованості у спірних правовідносинах належить до повноважень державного виконавця. В частині стягнення індексації аліментів Відповідач заперечив, посилаючись на те, що відповідно до чинного законодавства індексації підлягають лише аліменти, визначені в твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку.

Крім того, Відповідачем подано письмове клопотання про зменшення розміру пені.

Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він визнав позов лише в частині пені.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, який було розірвано 27 вересня 2003 року (а.с.32). Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

Рішенням Івано-Франківського місцевого суду у цивільній справі № 2-1063 від 11 листопада 20002 року присуджено стягувати із ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання доньки у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На виконання зазначеного рішення Івано-Франківським місцевим судом видано виконавчий лист №2-1063 від 11.11.2002 року, який на даний час знаходиться на виконанні у Івано-Франківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів із листопада 2002 року по квітень 2017 року складає 86 152,46 грн. (а.с. 28-31).

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей рокуі фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише уразі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 86 152,46 грн. не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не доведено, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, а Відповідач розмір заборгваності по аліментах не заперечив.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Із наведеного слідує, що досягнення дитиною повноліття не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів на її утримання, і припинення стягнення раніше нарахованої заборгованості.

Таким чином задоволення позовних вимог в частині стягнення зВідповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини призведе до подвійного стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів не виконував. Згідно аудиторської довідки-розрахунку складеного ТзОВ «Юрек Аудит» від 26 червня 2019 року сума пені по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-1063 становить 26 221,46 грн.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування зазначеного розміру пені.

Поряд з цим, Відповідачем подано до суду письмове клопотання про зменешення розміру пені у зв`язку з тяжким матеріальним станом (розмір заробітної плати та сплата аліментів на дитину, яка продовжує навчання).

Так, згідно з частиною 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про те, що в поданому клопотанні про зменшення пені Відповідачем не наведено виключних обставин, які б давали Суду можливість зменшити розмір нарахованої пені за несвоєчасну сплату аліментів, як і не наведено обставин, які унеможливлювали виконання Відповідачем обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини протягом тривалого періоду часу.

Таким чином позов в частині стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, вказаною нормою визначено, що тільки аліменти визначені у твердій грошовій сумі підлягають індексації відповідно до Закону.

Однак у спірних правовідносинах розмір аліментів судом визначений у частці від заробітку Відповідача, розмір аліментів державним виконавцем нараховувався відповідно до розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості щомісячно.

Тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасну сплату аліментів позбавлені правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованимита такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач понесла витрати в розмірі 1 500 грн. за проведення аудиторського висновку, що підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 37). Тому вказану суму пропорційно задоволеним позовним в розмірі 153,00 грн. вимогам слід стягнути з Відповідача в її користь.

Вирішуючи питання розподілу витрат по оплаті судового збору суд враховує, що позивач звільнена від їх сплати, а тому з відповідача слід стягнути 262,21 грн. судового збору в дохід держави, що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі ст. 180, 181,184, 187,194, 196 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, пені та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату аліментів - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, уродженця м. Івано-Франківська, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , суму неустойки (пені) по несплачених (невчасно сплачених) аліментах за період з листопада 2002 року, що становить 26 221,46 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, уродженця м. Івано-Франківська, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 262,21 грн., та витрати за проведення аудиторського висновку в розмірі 153,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25 листопада 2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.