Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 05 березня 2019 року

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Балаби О.А.,

при секретарі Редько А.О.,

з участю: позивача, адвоката - ОСОБА_1, співвідповідача ОСОБА_2, адвоката відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

третя особа приватний нотаріус Коропського районного нотаріального округу ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку укладеного між відповідачами 18.05.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що за час його спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_5 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в домогосподарстві, що належить ОСОБА_5 на праві власності було збудовано сарай, прибудову до нього, омшаник для бджіл (сарай), підвал та проводились поточний і капітальний ремонти інших будівель. Отже, зазначене майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповідач при укладенні договору дарування приховала від нотаріуса факт належності дарованого майна позивачу та відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, що є підставою для визнання даного договору недійсним.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить задовольнити, а також пояснив, що починаючи з 1996 року він з ОСОБА_5 проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в житловому будинку дружини за адресою с. Жернівка, вул. Берегова, 25, Коропського району. Починаючи з 2004 2006 років в даному господарстві ними, як подружжям було збудовано сарай, прибудову до нього, омшаник для бджіл (сарай), підвал та проводились поточний і капітальний ремонти інших будівель. В подальшому відносини погіршились і в 2006 році шлюбні відносини припинились, у звязку з чим було складено акт опису спільно нажитого майна, а до 2017 року позивач проживав в даному будинку, але бюджети у кожного стали різні. Коли в 2018 році в суді розглядалась справа за його позовом про поділ майна, тоді він дізнався про наявність спірного договору дарування і звернувся до суду. Вартість добудов не визначалась, оскільки ним не ставляться вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_3 позов не визнав пояснивши, що акт опису спільного майна подружжя від 19.12.2006 року на який позивач посилається, як на доказ, не є належним доказом оскільки не має належної характеристики господарських будівель (місце знаходження, площа, матеріали стін, покрівлі, рік побудови). Отже, позивачем не надано доказів коли саме, з яких будівельних матеріалів, доказів їх придбання і, які ремонтні роботи проводились в господарстві відповідача ОСОБА_5 Пояснення свідків допитаних в ході судового розгляду справи не можуть спростувати обставини, що підтверджені документально, а саме належність ОСОБА_5 спірного житлового будинку з належними господарськими будівлями та земельною ділянкою.

Співвідповідач ОСОБА_2 позов не визнав з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Коропського районного нотаріального округу ОСОБА_6 надіслала письмову заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, з позовом не згодна, оскільки при посвідченні правочину щодо відчуження майна від імені особи, у якої немає чоловіка відчужувачем було подано заяву, що майно, яке є предметом цього правочину не є спільною сумісною власністю, яка доведена до іншої сторони правочину і долучена до справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач та ОСОБА_5 проживали однією сімєю з 1996 року до 2017 року в с. Жернівка, вулиці не памятає, двір добре знає, часто бував. При ньому позивач будував сарай, він допомагав купувати будівельні матеріали, це було років пять назад. Позивач працював в колгоспі і виписував матеріали в рахунок заробітку. Потім сторони поділились, гроші були окремо, а господарство вели спільно. Власником господарства, де вони жили була відповідачка ОСОБА_5 Після того, як вони поділились позивач почав будувати сам на чужому дворищі. Він збудував два сараї, хоча в господарстві ці сараї були, але вони розвалились. Кухню збудував після 2006 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає дуже добре позивача з 1974 року. Потім позивач перейшов жити до ОСОБА_5 в с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, жили разом сімєю, вели господарство, купували техніку. З 2010 року свідок допомагав їм збирати врожай. Через сніг на сараї провалилась криша і свідок допомагав її перекривати та наводили кришу на іншому сараї це було в 2011 році. Стіни старого сараю були, новий сарай також був. Де брались матеріали на кришу він не знає, але бачив, що матеріали привозила машина з агролісгоспу. Також позивачем було зведено навіс, курник за чиї гроші не знає. В 1998 році закінчив будівництво нового сараю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що раніше працював сільським головою Райгородоцької сільської ради і добре знає мешканку с. Жернівка, вул. Берегова, 25, ОСОБА_5 Вона з чоловіком почали проживати на території села в 1970 роках і придбали спірний будинок. Позивач з ОСОБА_5 почали проживати сімєю без реєстрації шлюбу з 1996 року і до 2006 року. Потім ОСОБА_4 переселився до іншого будинку в цьому селі, вів господарство, інколи викликав свідка і просив поділити їхнє майно. Позивач прийшов жити до ОСОБА_5 вже в облаштоване господарство і нічого не будував. Починаючи з 2006 року позивач проживав в своєму будинку, але інколи повертався до ОСОБА_5 Вони жили сімєю з 1996 - 2006 роки. Свідку нічого не відомо, щоб позивач будував в спірному господарстві сарай, кухню.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що до 2008 року працювала секретарем Райгородоцької сільської ради, Коропського району. ОСОБА_5 разом з чоловіком купили будинок в с. Жернівка, а потім чоловік в 1994 році помер. Десь через два роки до відповідачки прийшов у «прийми» позивач і вони стали проживати разом однією сімєю, вели господарство. З 2006 року у них бюджет став окремий. Потім позивач купив будинок в цьому ж селі і перейшов туди проживати. В 2006 році в літній кухні спірного господарства свідок в присутності сторін писала акт про поділ спільно нажитого майна, але яке саме майно ділили не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_5 доводиться їй тіткою, яка постійно мешкала з чоловіком до дня його смерті в 1994 році в с. Жернівка, Коропського району. Потім десь в 1996 році ОСОБА_5 і позивач почали проживати однією сімєю в господарстві тітки, і так до 2006 року, а потім позивач купив інший будинок і перейшов туди проживати. За час спільного проживання в господарстві по вул. Береговій в с. Жернівка нічого не будувалось. Інколи позивач повертався.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_4І та ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу починаючи з 1996 року по 2006 рік в с. Жернівка, Коропського району, Чернігівської області вул. Берегова, буд. 25.

У 2006 році сторони добровільно поділили спільно нажите майно і починаючи з цього часу, стали проживати в одному будинку, однак спільного господарства не вели, бюджети були різні. У травні 2017 року позивач та ОСОБА_5 припинили спільне проживання.

18.05.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку (далі Договір) посвідченого приватним нотаріусом Коропського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_6, згідно умов якого дарувальник передала безоплатно у власність сину житловий будинок з надвірними будівлями за № 25 по вул. Береговій в с. Жернівка, Коропського району, Чернігівської області.

Згідно п. 2 Договору проведено державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок за Дарувальником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 13 Договору відчужуване майно є особистою приватною власністю Дарувальника, про що зазначено в заяві, зміст якої доведений до Обдаровуваного.

Позивач, як на підстави заявлених вимог посилається на вимоги ст. 74 Сімейного кодексу України, що майно, а саме збудовано сарай, прибудову до нього, омшаник для бджіл (сарай), підвал та проводились поточний і капітальний ремонти інших будівель за адресою в с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 6, Коропського району здійснено в період з 2004 - 2006 років за спільні кошти подружжя, отже є спільною сумісною власністю, а отже відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України відповідач ОСОБА_5 на момент укладення Договору не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Згідно погосподарських книг № 8, № 11 Райгородоцької сільської Ради народних депутатів за 1986 1995 років в селі Жернівка головою господарства по вул. Береговій, 25 був ОСОБА_12. Також до членів господарства входили ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

З технічного паспорта на садибний житловий будинок № 25 по вул. Береговій в с. Жернівка, Коропського району та характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що житловий будинок збудовано в 1947 році, інші господарські будівлі збудовані в період з 1957 - 1980 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. (Постанова Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337-5266/15-ц).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Всупереч зазначеним нормам позивачем не надано доказів, що в період з 2004 - 2006 роки вони з відповідачем ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати на придбання спірного майна.

Також допитані у судовому засіданні свідки позивача ОСОБА_13, ОСОБА_8 надали пояснення, які не узгоджуються між собою та не підтверджують обставини на, які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

Одночасно суд відхиляє в якості належного доказу наданий позивачем акт опису спільно нажитого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки частина майна зазначеного в акті (гребка кінна, косарку тракторну, трактор) є особистою приватною власністю позивача, що встановлено рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 22.08.2018 року, яке постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.12.2018 року залишено без змін, тому виникають сумніви у достовірності даного акту.

Керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 12, 76, 81, 263 265, 354, 355 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 6, Коропського району, Чернігівської області, РНОКПП: НОМЕР_1), ОСОБА_2 (с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 6, Коропського району, Чернігівської області, РНОККПП: НОМЕР_2) про визнання недійсним договору дарування житлового будинку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з днея складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2019 року.

Суддя: Балаба О. А.