Справа № 628/251/19
Провадження № 2/628/365/19
14 березня 2019 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря Шевченко О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп'янську цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,
30.01.2019 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, уточнивши позовні вимоги 21.02.2019 р. просила суд усунути перешкоди їй як власнику квартири за адресою: м. Купянськ, просп. Конституції, 52/66, у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном та позбавити відповідача права користування цією квартирою, в якій він значиться зареєстрованим, але не проживає з липня 2018 року.
Обґрунтовуючи позов зазначає, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, р. № 1934, посвідченого 25.10.2012 р. приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, належить квартира, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1. На час її придбання вона не перебував у шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними був розірваний 30.03.2010 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5, 07.09.2001 року. На час розірвання шлюбу ОСОБА_6 перебував у місцях позбавлення волі. Після розірвання шлюбу вона не проживала спільно з колишнім чоловіком. У червні 2018 року до неї звернувся відповідач з проханням тимчасово його прописати у квартирі, адже він на той час шукав роботу і йому для офіційного працевлаштування необхідно було надати адресу реєстрації місця проживання. ОСОБА_6 пообіцяв їй, що випишеться з квартири не пізніше трьох місяців з дати прописки, коли влаштується на роботу. Вона погодилася його прописати у своїй квартирі, так як незважаючи на їхнє окреме проживання він все ж таки батько її сина, хоча участі у його вихованні не приймає. 21.06.2018 р. УЖКГБ та КБ Купянської міської ради було зареєстровано місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі проживає її син та вона, відповідач же ніколи там не проживав. У кінці листопада 2018 року вона звернулася до відповідача з проханням виписатися з квартири, однак він цього не зробив у добровільному порядку. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, що належить їй на праві власності, вона несе витрати за нього по сплаті комунальних платежів, які розраховуються по кількості зареєстрованих осіб. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 05.02.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач через канцелярію суду подала заяву від 14.03.2019 р., в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розглянувши справу без її участі.
Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. На поштовому конверті, адресованому відповідачу на адресу місця реєстрації, працівником поштового звязку зроблено відмітку «не проживає». Відзив не надійшов.
Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за № 1934, копій Витягу з Державного реєстру правочинів, про державну реєстрацію прав № 36484041 від 30.11.2012 р., ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-19).
Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний відділом РАЦС по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції Харківської області 30 березня 2010 року (а.с.13).
За адресою: АДРЕСА_1, значаться зареєстрованими: позивач ОСОБА_3, ОСОБА_6 колишній чоловік, ОСОБА_5 син (а.с.12).
Факт не проживання відповідача за адресою місця реєстрації підтверджується ОСОБА_4 від 18.01.2019 р. про не проживання за місцем реєстрації з жовтня липня 2018 року (а.с.14), а також відміткою працівника поштового звязку на конверті, адресованому відповідачу на адресу місця реєстрації.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено.
Таким чином, суд, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, ст. 268, 280-284, 351, 352, 355 ЦПК України,ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, суд,
Уточнений позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування квартирою № 66 у будинку № 52 по проспекту Конституції у м. Купянськ, Харківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Купянський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий : А.О.Шиховцова