КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року

справа 754/16263/18

провадження № 22-ц/824/2328/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3

відповідач - Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація

третя особа - директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року у складі судді Бабко В.В. в справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, тертя особа: директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, спричиненої бездіяльністю у правовому полі Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, тертя особа: директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, спричиненої бездіяльністю у правовому полі Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією та зобов'язання вчинити дії, у якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення на посаду директора третю особу, зобов'язати відповідача розглянути подані нею заяви за 2016-2018 роки, визнати неправомірними дії відповідача щодо не розірвання контракту з третьою особою, зобов'язати відповідача розірвати контракт з третьою особою, визнати неправомірними дії відповідача щодо видачі розпорядження про призначення третьої особи на посаду, скасувати це розпорядження, скасувати подання та розпорядження про продовження контракту з третьою особою, визнати неправомірними дії відповідача щодо продовження контракту третьої особи, визнати недійсним контракт 2015 року, укладений між відповідачем та третьою особою, стягнути на користь її сина моральну шкоду у розмірі 1072224,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, тертя особа: директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди, спричиненої бездіяльністю у правовому полі Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати, відкрити провадження по даній справі та повернути її до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що робота третьої особи за контрактом в державній установі не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України, оскільки умови матеріального забезпечення і організації праці працівника передбачено умовами трудового договору. Зазначає, що вона оскаржує дії відповідача щодо порушення встановленої процедури погодження кандидатури при призначенні на посаду третьої особи. Предметом даного спору є правовідносини, що виникли між сторонами щодо призначення на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району в м. Києві, які не пов'язані з проходженням публічної служби, та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд звертає увагу на те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В свою чергу, відповідно до положень, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено в пункті 34 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», пунктом 30 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 8 Господарського кодексу України, господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 3.1.6 пункту 3.1 розділу 3 Державного класифікатора України «Класифікація організаційно-правових форм господарювання» комунальне підприємство - підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Комунальна організація (установа, заклад) утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (підпункт 3.4.5 пункту 3.4 розділу 3 даного Класифікатора).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що комунальні підприємства, установи чи організації не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, а діяльність директора комунального підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом, а отже, відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», відповідно до якого діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб'єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою п.15 ст. 3 КАС (у редакції до 15.12.2017). Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки, судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року скасувати.

Справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді