Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/5787/18
Провадження № 2/644/559/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Онюшкіної О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Невольніченка О.О., Світличної ОСОБА_2 ,

представника відповідача : Приватного акціонерного товариства «ФІЛІП МОРРІС УКРАЇНА» - адвоката Петрова О.Г.,

представника третьої особи: Первинної профспілкової організації «Захист трудових прав» - Єрьоміна Ю.А., Воробйової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ФІЛІП МОРРІС УКРАЇНА», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист трудових прав» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Філіп Морріс Україна, третя особа Первинна профспілкова організація Захист трудових прав, про визнання незаконним та скасування наказу № 41 від 24.07.2018 року про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 60000 (шістдесят тисяч ) гривень.

Позов обґрунтований тими обставинами, що згідно наказу № 41 від 27.07.2018 року, його звільнено з посади машиніст сигаретних ліній (рівень 2 ) на підставі пункту 2 ст. 40 КЗпП України за виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Позивач вважає звільнення його з роботи незаконним з тих підстав, що під час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання і є інвалідом 2 групи, про майбутнє звільнення позивач не був попереджений та проінформований, не було запропоновано переведення на іншу посаду. В день звільнення позивач звернувся до керівництва з заявою про надання відпустки. Відповідачем не було отримано згоду на звільнення позивача в третьої особи Первинна профспілкова організація Захист трудових прав

Позивач вважає, що відповідачем порушено його конституційне право на працю, незаконне звільнення спричинило йому моральну шкоду, яка виразилась втраті нормальних життєвих зв`язків, неможливості спілкуватися з знайомими і друзями, не міг придбавати продукти харчування в достатньому обсязі та сплачувати комунальні послуги, вказану шкоду ним оцінено у 60000 гривень.

10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі в спрощеному порядку її розгляду.

Судом задоволено клопотання сторін про витребування доказів та виклик свідків, відмовлено в клопотанні позивача про зупинення провадження по справі.

Відповідачем подано відзив на позов в якому відповідач заперечує проти позову повністю, зазначає, що позивач звільнено з роботи правомірно з дотриманням законодавства.

Представник третьої особи знаходив позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, бо звільнення позивача з роботи проведено з порушенням вимог законодавства про працю.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами належні та допустимі докази, встановив наступне.

04.11.2004 року позивача було прийнято на роботу в приватне акціонерне товариство Філіп Морріс Україна в сигаретний цех на посаду машиніста сигаретних ліній. 01.01.2017 року позивача переведено на посаду машиніст сигаретних ліній (рівень 2).

Матеріали справи свідчать, що позивач з 27.08.2014 року є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. За наявними в справі картами умов праці робоче місце позивача має в наявності І фактор ІІІ класу 1 ступеня за показниками робоче місце слід вважати зі шкідливими умовами праці. На робочому місці позивача було встановлено перевищення гранично допустимих показників виробничого шуму. Позивача ознайомлено з картами умов праці.

Головним управлінням Держпраці у Харківській області №11424/02 01-06 /11651 від 03.11.2017 року складено санітарно-гігієнічну характеристику умов праці ОСОБА_1 , якою встановлено перевищення еквівалентних ГДР шумового навантаження на робочому місці ОСОБА_1 на 4-8 ДБа в 2016 році, на 3-6 Дба в 2017 році.

06 лютого 2018 року відповідач отримав повідомлення про професійне захворювання позивача № 165/4 від 26.01.2018 року Клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН». Наказом головного управління Держпраці у Харківській області №07-02/60 -ПЗ від 12.02.2017 року створено комісію щ проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача.

05 березня 2018 року начальником головного управління Держпраці у Харківській області затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форма П-4. Відповідно до акту заступнику генерального директора ПрАТ «Філіп Морріс Україна» ОСОБА_3 приписано направити позивача на МСЕК, раціонально працевлаштувати позивача поза дією шкідливих виробничих фактів: виробничого шуму, вібрації та фізичних перенавантажень, начальнику відділу виробництва ПрАТ «Філіп Морріс Україна» ОСОБА_4 розробити комплекс заходів на зниження виробничого шуму.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги № 079903 від 20.06.2018 року Обл. МСЕК № 3 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у відсотках.

Відповідно дост. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно дост. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом п. 2 ст. 40 КЗпП УкраїниТрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з пунктом 21 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Відповідно до виписки № 55 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вих.. № 227 від 05.02.2018 року Клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН» позивачу протипоказана робота в умовах дії інтенсивного шуму, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату.

Відповідно до ст.8 закону Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні експертиза професійної придатності повнолітніх осіб з інвалідністю здійснюється медико-соціальними експертними комісіями. До роботи цих комісій залучаються спеціалісти з інженерної психології (психології праці) та психології професійного відбору, педагогічні працівники, що займаються навчанням і професійною підготовкою осіб з інвалідністю, спеціалісти державної служби зайнятості. Висновок медико-соціальної експертної комісії з професійної придатності включається в індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю і є підставою для здійснення професійної орієнтації, професійної освіти і наступного працевлаштування з урахуванням побажань і думки особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю - для навчання). Рішення медико-соціальних експертних комісій є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 708370 від 20.06.2018 року та індивідуальною програмою реабілітації № 377 від 20.06.2018 року Обл. МСЕК № 3 позивачу надано висновок про умови і характер праці інженер без додаткових навантажень.

Повідомленням підприємству, установі, організації про результати огляду медико соціальною експертною комісією Обл. МСЕК № 3 форма первинною облікової документації № 162/о позивачу підтверджено висновок про умови і характер праці інженер без додаткових навантажень.

За таких обставин, суд вважає, що робота машиниста сигаретних ліній протипоказана позивачу за станом здоров`я. Це підтверджується наявною в справі медичною документацією. Суд вважає надані з цього приводу докази такими, що відповідають вимогам ст.ст. 76-79 ЦПК України.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач повинен був провести перенавчання та перекваліфікацію позивача. Відповідно до ст.12 закону Про охорону праці у випадках, передбачених законодавством, роботодавець зобов`язаний організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій. Медичними рекомендаціями позивачу не передбачено вимог навчання чи перекваліфікації.

Відповідно до положень ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що переведення працівника на легшу роботу допускається виключно за згодою працівника.

Ч. 3 ст. 64 ГК України, встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ст. 39 закону Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за згодою потерпілого роботодавець зобов`язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій.

Матеріали справи свідчать, що 11.07.2018 року позивачу була запропонована легша робота посада робітника з підтримки робочих процесів у відділі виробничої підтримки та покращення процесів з адміністративним графіком роботи на умовах неповного робочого дня. Позивач 11.07.2018 року не прийняв пропозицію підприємства про переведення на легшу роботу.

24.07.2018 року позивачу було повторно запропонована легша робота посада робітника з підтримки робочих процесів у відділі виробничої підтримки та покращення процесів з адміністративним графіком роботи на умовах неповного робочого дня. Позивач відмовився від переведення на легшу роботу, що підтверджено актом від 24 липня 2018 р. та показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов`язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору. І лише за наявності права на звільнення працівника власник реалізує його на свій розсуд: він вправі звільнити працівника або не звільняти (за винятком випадків, коли із відповідних норм законодавства випливає обов`язок власника звільнити працівника).

Так, власник не може залишити працівника на попередній роботі, яка відповідно до медичного висновку протипоказана йому за станом здоров`я, і за відсутності згоди працівника на переведення зобов`язаний звільнити його на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП.

Таким чином, суд доходить висновку, що у зв`язку з відмовою позивача від переведення на легшу роботу, у відповідача виник обовязок звільнити його на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбаченихпунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті40 і пунктами 2і3 статті41цьогоКодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач не звернувся до Первинної профспілкової організація Захист трудових прав за згодою на розірвання трудового договору з позивачем.

29 жовтня 1998 року (Справа N 1-31/98) № 14-рп/98 Конституційний Суд України ви рішив, що поняттям «професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації», яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди.

За змістом положень ст.14 закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статут (положення) профспілки повинен містититериторіальну, галузеву або фахову сферу діяльності.

За змістом п. 4 статуту Первинної профспілкової організації Захист трудових прав сфера діяльності профспілки є територіальною без галузевих або фахових обмежень. Профспілка діє території м. Харкова та об`єднує осіб які працюють на різних підприємствах, ву установах, організаціях або у фізичних осіб підприємців, чи забезпечують себе роботою самостійно, навчаються тощо.

Приватне акціонерне товариство Філіп Морріс Україна має своїм місцезнаходженням селище Докучаєвське Харківського району Харківської області, що виключає територіальну статутну діяльність Первинної профспілкової організації Захист трудових прав на цьому підприємстві.

Таким чином, суд доходить висновку, що станом на дату звільнення позивача Первинна профспілкова організація Захист трудових прав згідно свого статуту не була такою, що діє на підприємстві відповідача, тому відповідач не повинен був звертатися до цієї організації за згодою на звільнення позивача з роботи.

Суд не бере до уваги нову редакцію статуту Первинної профспілкової організації Захист трудових прав у зв`язку з тим, що підписи голови зборів ОСОБА_1 та секретаря зборів Даньшина ОСОБА_7 В. були нотаріально засвідчені 22 жовтня 2018 року. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що державну реєстрацію нової редакції статуту було проведено 09.11.2018 року, а позивача звільнено з роботи 24.07.2018 року.

Також позивачем та третьою особою не доказано, що Первинна профспілкова організація Захист трудових прав пройшла легалізацію відповідно до ст.16 закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності",- не надано свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу.

Відповідно до положень ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Матеріали справи не свідчать , що позивач на дату звільнення був членом якоїсь з профспілкових організацій, що діють на підприємстві відповідача.Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач не повинен був звертатися до профспілок за згодою на розірвання трудового договору з позивачем.

Наказом № 41 від 24.07.2018 року по Приватному акціонерному товариству Філіп Морріс Україна ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади машиніст сигаретних ліній (рівень2) за виявленою невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок стану здоров' я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України та наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, а також провести розрахунок та виплату усіх сум, що належать ОСОБА_1 при звільненні відповідно до положень чинного законодавства та,або колективного договору. З наказом позивача ознайомлено 24.07.2018 року.

Матеріали справи свідчать і це не заперечується сторонами, що з позивачем було проведено повний розрахунок при звільненні та видано трудову книжку.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач не надав позивачу відпустку при звільненні з роботи.

Відповідно до ст. 3 закону Про відпусткиза бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Наявна в матеріалах справи наказ про надання відпустки заповнений позивачем та не підписаний посадовою особою відповідача не є заявою про надання невикористаної відпустки з наступним звільненням. Як свідчать матеріали справи, відповідач отримав цей документ після звільнення позивача з роботи та виплати йому компенсації за невикористану відпустку.

За таких обставин, суд приходить висновку, що відповідач не порушив вимоги трудового законодавства при звільненні позивача з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із послідуючими змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі. незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не доказано заподіяння йому моральної шкоди незаконними діями або бездіяльністю відповідача.

Матеріали справи містять акти перевірок Приватного акціонерного товариства Філіп Морріс Україна головного управління Держпраці у Харківській області з яких не випливає порушення відповідачем законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доказано в суді, що Наказ № 41 від 24.07.2018 року по Приватному акціонерному товариству Філіп Морріс Україна, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади машиніст сигаретних ліній (рівень2) за виявленою невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок стану здоров' я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, з 24.07.2018 року та наказано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, а також провести розрахунок та виплату усіх сум, що належать ОСОБА_1 при звільненні відповідно до положень чинного законодавства та,або колективного договору, винесений з порушенням норм чинного законодавства, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання наказу незаконним та його скасування.

Суд немає підстав поновити позивача на роботі машиніст сигаретних ліній (рівень2) оскільки ця робота протипоказана йому за станом здоров`я, що підтверджується медичною документацією в справі.

Оскільки, інші вимоги (стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди) позивача є похідними від даної вимоги про визнання наказу про його звільнення незаконним та скасування наказу, суд вважає їх необґрунтованими, такими, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До матеріалів справи відповідачем залучено договір про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатським об`єднанням Арслегем №02-2016 від01.06.2016 року, рахунок №94 від 05.09.2018 року на суму 95307,92 грн., акт приймання передачі та платіжне доручення №1622344 за яким відповідач сплатив адвокатському об`єднанню Арслегем 95307,92 грн. за правову допомогу по справі.

Однак, суд враховує, що позивач є особою з інвалідністю ( 2 група) та отримав професійне захворювання, за законом звільнений від сплати судового збору, зазначені витрати є не пропорційними до предмета спору, та знаходить за можливе не покладати на позивача - інваліда 2 групи судові витрати відповідача на правову допомогу у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст.40,43-1 КЗпП України, ст.ст.76-79, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ФІЛІП МОРРІС УКРАЇНА», третя особа: Первинна профспілкова організація «Захист трудових прав» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.11.2019 року

ОСОБА_8 : Г. В. Матвієвська