КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2510/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3340/18

14 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Головка Дмитра Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

03 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08 серпня 2006 року вона з відповідачем ОСОБА_4 уклала шлюб, який розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1272 від 23 листопада 2006 року. Від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року.

Посилаючись на те, що добровільно відповідач не сплачує аліменти на дитину, є працездатним, його стан здоров"я дозволяє працювати, аліменти нікому не сплачує, має задовільний матеріальний рівень життя, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 6 000, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи нарахування аліментів та стягнення з 23 листопада 2006 року і до повноліття дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто зі ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 794,80 грн. в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Головко Дмитро Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 6 000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2006 року (з дати розірвання шлюбу) і до повноліття дитини, проте не менше як за п'ять років до дня подачі позовної заяви до суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд неповно з"ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначав що, визначаючи розмір аліментів , що підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки, суд не врахував, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, та що розмір аліментів не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум і необґрунтовано визначив, що стягненню з відповідача підлягають аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Суд не врахував, що батько дитини є працездатним, його стан здоров"я дозволяє працювати, аліменти він нікому не сплачує, має задовільний матеріальний стан, у зв'язку з чим він у змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу).

Вказував на те, що позивачка одноособово несе непомірні витрати на утримання доньки, щомісяця витрати на лікування, оздоровлення, навчання дитини, а також на її харчування та одяг становлять 12 000,00 грн. Оскільки батьки рівні у своїх обов'язках щодо утримання дітей, вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки у розмірі 6 000,00 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Головко Дмитро Вікторович, відповідач ОСОБА_4 повторно не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

08 серпня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1485.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, 23 листопада 2006 року шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1272.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2, виданого 28 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно наданих, в порядку витребування доказів за ухвалою суду, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків ОСОБА_4 за період з січня 2006 року і до січня 2018 року, він отримав дохід лише у лютому місяці 2014 року у розмірі 760,00 грн. та 109,90 грн. в Окружній виборчій комісії з виборів Президента України. За інші місяці вказаного періоду відомості про доходи ОСОБА_4 у ДПІ у Дніпровського району м.Києва відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, стягуючи зі ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 6 000,00 грн., у відповідача на утриманні перебуває малолітня донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки з моменту звернення до суду з позовом і до повноліття підлягають частковому задоволенню у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 23.11.2006 року не підлягає задоволенню, так як суперечить законодавству України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституії України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 статі 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини.

Судом достовірно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір"ю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні, відповідач ОСОБА_4 проживає окремо від дитини, та обставина, що він позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, не звільняє його від обов"язку утримання дитини, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання спільної дитини.

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошові сумі у розмірі 6 000,00 грн.

Оскільки Сімейним кодексом України передбачено, що спосіб виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина та, враховуючи, що ОСОБА_2 просила суд стягнути зі ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки у твердій грошові сумі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року становить 2 027,00 грн.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, лише у лютому місяці 2014 року ОСОБА_4 отримав дохід у розмірі 760,00 грн. та 109,90 грн. в Окружній виборчій комісії з виборів Президента України. За інші місяці за період з січня 2006 року по січень 2018 року відомості про доходи ОСОБА_4 у ДПІ у Дніпровського району м.Києва відсутні.

Інші відомості щодо працевлаштування ОСОБА_4 та наявності у нього доходу в матеріалах справи відсутні.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження рівня свого матеріального забезпечення і його джерел, а також не спростував своєї можливості сплачувати щомісячно на утримання дитини аліментів, є працездатною особою, в суді першої інстанції визнав позов частково та просив стягнути з нього аліменти у розмірі ј частини від усіх доходів.

На утриманні відповідача є малолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи встановлені обставини справи, надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, а також вимоги матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом з 03.03.2018 року і до її повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням того, що позивачка не надала суду жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача у період з 23 листопада 2006 року, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, у задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 за період з 23 листопада 2006 року і до 02.03.2018 року слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка одноособово несе непомірні витрати на утримання доньки, щомісяця витрати на лікування, оздоровлення, навчання дитини, а також на її харчування та одяг становлять 12 000,00 грн., а тому є всі правові підстави для стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 6000,00 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона дійсно несе такі витрати на утримання доньки, а тому такі її доводи є припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд також враховує матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього на утриманні іншої доньки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є працездатним, його стан здоров'я дозволяє працювати, аліменти нікому не сплачує, має задовільний матеріальний стан, у зв'язку з чим він у змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачкою було заявлено вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн., заяву про зміну чи уточнення позовних вимог до суду першої інстанції позивачка не подавала, в апеляційній скарзі просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 6 000,00 грн., а тому доводи апеляційної скарги про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, не грунтуються на заявлених ОСОБА_2 позовних вимогах.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Головка Дмитра Вікторовича підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом з 03.03.2018 року і до її повноліття. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено частково (50% від заявлених вимог), враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн. (704, 80 грн. * 50% ) та 528,60 грн. (704,80 грн. * 150% : 50%), а всього 881,00 грн.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», ст.ст. 141, 166, 180,181,182, 191 СК України, ст.ст. 13, 76, 81,141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Головка Дмитра Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом з 03 березня 2018 року і до її повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь держави судовий збір у розмірі 881,00 грн.

Постанова в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року .

Головуючий: Судді: