П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Київ

Справа №357/9583/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 06 березня 2019 року

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого суддею Орєховим О.І. 28 листопада 2018 року, повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2018 року в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №357/9583/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3920/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Орєхов О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 липня 2018 року він по почті отримав постанову Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2018 року, справа № 22Ц-780/1814/18/ згідно його апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року по справі №357/14054/17 яким скасовано рішення та винесено нове, яким частково задоволено його позовні вимоги а саме - скасовано наказ № 223 від 23 жовтня 2017 року в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани». Рішення суду вступило в законну силу.

Він працює на підприємстві ДП «Білоцерківське лісове господарство» з січня 2009 року на посадах заступника директора та директора підприємства. З 02 лютого 2014 року по закінченню контракту він переведений на посаду головного лісничого Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» по теперішній час працює на вказаній посаді, має статус «Учасник бойових дій». Має відзнаки: «Почесний працівник агропромислового комплексу АРК» посвідчення НОМЕР_1; «Відмінник лісового господарства України» свідоцтво від 17.09.2006р.; Почесна грамота Кабінету Міністрів України від 18.09.2013 р.

В ході розгляду справи він неодноразово наполягав на особистій неприязні керівника підприємства до нього та невиплату йому особисто в період з травня 2017 року по жовтень 2017 року додаткових виплат передбачених колективним договором між адміністрацією ДП «Білоцерківське лісове господарство» та профспілковим комітетом підприємства - щомісячні премії. Загальна сума недоотриманих коштів складає - 22000 гривень.

Також підприємством неоплачений листок непрацездатності №602902 від 24 жовтня 2017 року, який був відкритий після ознайомлення з наказом № 223 від 23 жовтня 2017 року по ДП «Білоцерківське лісове господарство» яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани», він по скорій 23 жовтня 2017 року потрапив до лікарні з діагнозом «гіпертоничний криз» орієнтовна сума по лікарняному складає 9600 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносяться витрати, які особо могла зробити або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1, ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

23 жовтня 2017 року при притягненні його до дисциплінарної відповідальності по наказу № 223 від 23.10.2017 року на розширеній нараді працівників ДП «Білоцерківське лісове господарство» звинуватили його в непрофесіоналізмі, в передачі інформації про роботу підприємства стороннім особам, в сприянні самовільним рубкам дерев в державному лісовому фонді ДП «Білоцерківське лісове господарство, ця інформація була розповсюджена по всіх підприємствах лісового господарства Київської області так як вказаний наказ він оскаржив в порядку передбаченому Законодавством України.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача я зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. В наслідок протиправних дій відповідача він на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У зв'язку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати і переживати. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу.

Відшкодування заподіяної йому моральної шкоди згідно узагальненої практики Європейського суду з прав людини в частині призначення справедливої сатисфакції моральної шкоди, яка, згідно з чинним законодавством, має враховуватись у судовій практиці України, та шляхом зіставлення рівнів стресу за основними стресогенними факторами, які були виявлені американськими вченими ОСОБА_5 і ОСОБА_6, презюмованої моральної шкоди за методикою О. М. Ерделевського з чинним законодавством України зроблено висновки щодо вдосконалення обрахування розміру презюмованої моральної шкоди її. Пленум Верховного Суду України прийняв постанову «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, яка була уточнена постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року.

Моральна шкода означає порушення психічного благополуччя, щиросердечної рівноваги особистості. Внаслідок правопорушення, зробленого проти тієї або іншої особи, людина може випробовувати приниження, роздратування, гнів, сором, розпач, дискомфортний стан і т.д. визначає в сумі 72 мінімальних зарплат /станом на серпень 2018 року - 3723 грн., що складає 268 056 гривень. Ця сума обумовлена глибиною його душевних страждань, поновленням його репутації, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану його здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Факт заподіяння йому моральної шкоди підтверджується листками непрацездатності які містяться в додатках.

Просив суд прийняти заяву до розгляду, стягнути з ДП «Білоцерківське лісове господарство» на його користь матеріальну шкоду в сумі 31600 гривень, моральну шкоду у сумі 268 056 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи неправильно їх досліджено та оцінено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ДП «Білоцерківське лісове господарство», в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки суду не надано будь-яких письмових документів, які б підтверджували неможливість участі в судовому засіданні адвоката Кудлацької-Тишко В.В. і крім того, відповідач, будучи юридичною особою, будучи завчасно повідомлений про день та час розгляд справи (а.с.239), не був позбавлений можливості забезпечити явку іншого представника для розгляду справи з метою дотримання судом строків розгляду справи, що є вимогою ст.371 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/14054/17 від 12.02.2018 року за позовом ОСОБА_2 до ДП «Білоцерківське лісове господарство» про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення (наказ по ДП «Білоцерківський лісгосп» від 23.10.2017 року № 223 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підприємства»), позивачу було відмовлено в задоволенні позову ( а. с. 50-54 ).

Постановою апеляційного суду Київської області від 21 травня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2018 року скасовано. Ухвалено по справі нове судове рішення. Скасовано наказ ДП «Білоцерківське лісове господарство» № 223 від 23.10.2017 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ( а. с. 54-61 ).

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом ОСОБА_2 вважав, що відповідач повинен йому відшкодувати матеріальну шкоду, яка виникла у зв'язку з несплатою щомісячної премії та несплатою по лікарняному листу, а також моральної шкоди, яка виникла у зв'язку з тим, що відповідач 23 жовтня 2017 року при притягненні його на нараді до дисциплінарної відповідальності звинуватив його в непрофесіоналізмі, в передачі інформації про роботу підприємства стороннім особам, в сприянні самовільним рубкам дерев.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Премія - це інструмент матеріальної мотивації співробітників, грошове заохочення за якісну роботу, яка виплачується на додаток до основної зарплати.

В цілому можна виділити два типи преміальних виплат: преміювання стимулюючого характеру, на підставі заздалегідь встановлених конкретних показників і умов. Цей інструмент мотивації носить регулярний, систематичний характер. Співробітникові відомо, за які саме трудові результати йому покладена премія, може розраховувати на неї і вимагати виплати. Роботодавець в такому випадку зобов'язаний зробити перерахунок; преміювання (заохочення) працівників, що відрізнилися поза систем оплати праці. Ці премії зазвичай бувають разовими і епізодичними.

Рішення про їх виплату або невиплату приймаються виключно рішенням керівника і не можуть бути оскаржені. Такі види премій оформляються на підставі наказу керівника організації за затвердженою формою.

Встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, а саме довідкою від 25.09.2018 року за № 622, з якої убачається, що з травня 2017 року по жовтень 2017 року останньому нараховувалися премії, які складалися з місячної так і квартальної на загальну суму 28 967 гривень ( а. с. 69). З зазначеної довідки убачається, що місячна премія за травень у сумі 4 825 гривень була виплачена, отже спростовує доводи позивача щодо несплати останньої. За серпень та вересень 2017 року була виплачена лише квартальна премія у сумі 7 764 гривень, місячні премії у зазначені періоди не сплачувалася та не нараховувалася на підставі Наказу № 186-а від 31.08.2017 року.

Отже, премії носять стимулюючий характер, на підставі заздалегідь встановлених конкретних показників і умов, інструмент мотивації працівника, саме за трудові результати.

Законодавством України підприємствам надано право самостійно визначати умови та розміри преміювання. Якщо на підприємстві є колективний договір, усі питання, пов'язані з преміюванням працівників, можуть бути передбачені прямо в ньому або регулюватися окремим положенням про преміювання, яке є складовою частиною чинної на підприємстві системи оплати праці. Як правило, положення про преміювання є додатком до колективного договору.

Види премій встановлюються підприємствами залежно від специфіки господарської діяльності.

Оскільки премії працівникам можуть виплачуватися за будь-який проміжок часу (місяць, квартал, півроку тощо), слід визначити періоди преміювання.

Отже, рішення про преміювання та види премій оформляються на підставі наказу керівника організації та такі рішення про їх виплату або невиплату не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 97 КЗпП України плата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Додаткові складові (премії, надбавки тощо) не є гарантованими і мають індивідуальний характер.

До того ж, з вищезазначеної довідки від 25.09.2018року за № 622 позивач був премійований та отримав премії за період з травня 2017 року по жовтень 2017 року, які складалися з місячної так і квартальної на загальну суму 28 967 гривень.

Виходячи з викладеного, суд першої існтанції дійшов обґгрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача недоотриманих коштів щомісячної премії в сумі 22 000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

До того ж, звертаючись до суду з клопотанням, яке отримано судом через канцелярію суду 27.11.2018 року про долучення до справи додаткових доказів, а саме: копію наказів по ДП «Білоцерківське лісове господарство» про виплату щомісячних та цільових премій за період з 01.04.2017 року по 01.11.2017 року; копії наказів по ДП «Білоцерківське лісове господарство» про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності,позбавлення премій за період з 01.04.2017 року по 01.01.2018 року; положення про преміювання працівників ДП «Білоцерківське лісове господарство», то таке клопотання позивача було залишено судом без задоволення, оскільки подане з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4, 8 цієї статті ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Однак, з боку позивача ОСОБА_2 вищезазначене не було враховано та здійснено в строки передбачені законом і після закриття підготовчого засіданні та призначення справи до розгляду по суті було направлено до суду вищезазначені додаткові докази, отримані канцелярією суду 27.11.2018 року.

Частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) і виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом.

Не знайшло свого підтвердження того, що позивач ОСОБА_2 надавав листок непрацездатності відповідачу, що підтвердила в суді першої інстанції, допитана в якості свідка ОСОБА_9, яка працює на посаді провідного бухгалтера в ДП «Білоцерківське лісове господарство».

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що позивач з 24 жовтня 2017 року перебував у додатковій відпустці, про що не спростовано сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині стягнення орієнтованої суми по лікарняному у сумі 9 600 гривень є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ця стаття закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, як способу захисту суб'єктивних цивільних прав.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю ) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що моральна шкода йому була заподіяна 23 жовтня 2017 року під час наради та тривала до 20 серпня 2018 року, тобто до дня подачі позовної заяви.

Однак, посилаючись на заподіяння моральної шкоди з боку відповідача, з 23 жовтня 2017 року, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом майже через рік.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_2 на те, що після наради, 23 жовтня 2017 року він перехвилювався та потрапив до лікарні не відповідає дійсності, оскільки встановлено, що він перебував на лікарняному не з 23 жовтня 2017 року, а з 24 жовтня 2017 року ( а. с. 10 ).

З наявних в матеріалах справи медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_2, дата госпіталізації 24 жовтня 2017 року, 07 грудня 2017 року, 16 квітня 2018 року та записів лікарів, убачається, що скарги та звернення до лікарів ОСОБА_2 пов'язані з віковими захворіннями, про що свідчать записи лікарів і ніяким чином не пов'язані з подіями, які відбувалися, як посилається позивач 23 жовтня 2017 року під час наради ( а. с. 94-106 ).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки № 75/543/84 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, видана ОСОБА_2 01 грудня 2017 року (а.с.15) убачається, що рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії (санаторії-профілакторії ) з приводу органів травлення, органів кровообігу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки невстановлено причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на викладене, висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна