Номер провадження: 22-ц/813/492/19
Номер справи місцевого суду: 507/1200/17
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В.О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 507/1200/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі - 1) ОСОБА_5, 2) Кричунівська сільська рада Любашівського району Одеської області,

- третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту батьківства, визнання права власності на спадкове майно, заапеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любашівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Гнатюка В.О. 29 березня 2018 року,

встановив:

У серпні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до Любашівського районного суду Одеської областіз вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею - 4,4 га., розташованої на території Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області, що належала його померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 онукуОСОБА_8.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його онук ОСОБА_8, після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розміром - 4,4 га., розташованої на території Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області. Спадкоємці першої черги за законом відсутні. Він є спадкоємцем другої черги за законом. За його заявою Любашівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №241/2016. Нотаріус відмовив йому в оформленні права на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку (а. с. 1 - 3).

06.11.2017 р. ОСОБА_6, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулась до Любашівського районного суду Одеської області, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, з вищезазначеним уточненим у цьому ж місяці позовом, в якому остаточно просить: 1) встановити факт спільного проживання її та спадкодавця ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 10.06.2001 р. до 23.11.2001 р.; 2) встановити факт батьківства ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; 3) визнати право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, розміром - 4,4 га., розташовану на території Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області, що належала його батьку ОСОБА_8.

ОСОБА_6 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з 10.06.2001 р. до 23.11.2001 р. проживала однією сім`єю з ОСОБА_8. Вони вели спільне господарство, мали намір одружитись, відбувся обряд сватання. Під час спільного проживання вона завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7. Після народження сина ОСОБА_8 визнавав ОСОБА_7 своїм сином.

У серпні 2017 р. ОСОБА_6 стало відомо, що у Любашівському районному суді Одеської області розглядається позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, предметом якого є земельна ділянка, яка належала ОСОБА_8 (а. с. 66 - 67, 78 - 80).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 29.03.2018 р.у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезазначений позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, задоволено частково.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку розміром - 4,4 га., розташовану на території Кричунівської сільської ради Любашівського району Одеської області, що належала ОСОБА_8, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_4, як дід спадкодавця, а відповідачка ОСОБА_5, як рідна сестра спадкодавця, є спадкоємцями другої черги за законом.Вказані обставини визнані сторонами.

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 завагітніла саме в період, коли вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_8. Тому суд першої інстанції вважає, що третя особа, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, довела передбачену ст. 53 КпШС України обставину, а саме спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю та батьком дитини до її народження.

Інших спадкоємців першої черги за законом, крім ОСОБА_7, які б могли успадкувати спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_8, не має.

Вимога третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 у період з 10.06.2001 р. до 23.11.2001 р. не підлягає задоволенню, оскільки встановлення такого факту не тягне для особи, в інтересах якої заявлений позов, юридичних наслідків.

Суд також приймає до уваги, що відповідачка ОСОБА_5 визнала позов третьої особи. Пояснила, що її померлий брат завжди вважав ОСОБА_7 своїм сином і говорив, що земельна ділянка повинна дістатися сину (а. с. 119 - 123).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні позову ОСОБА_6.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянтвказує на те, що до правовідносин встановлення батьківства повинні застосовуватися норми КпШС щодо спільного проживання, ведення спільного господарства батьком та матір'ю до народження дитини, спільне його виховання або утримання. Матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтвердили вказані обставини. Суд не прийняв до уваги суперечливі пояснення свідків. Беззаперечним доказом батьківства може бути лише генетична експертиза.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_9 - представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував, що його довірителька довела спільне проживання та ведення господарства з батьком дитини до її народження.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та часткове задоволення позову третьої особи ОСОБА_6. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 53 КпШС, ст. ст. 1217, 1261, 1268 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Наявними у справі доказами беззаперечно встановлено, що батьки до народження сина проживали разом після обряду сватання. Вели спільне господарство. Після народження батько визнавав дитину своїм сином.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтвердили вказані обставини, пояснення свідків є суперечливими, колегія суддів відхиляє виходячи з пояснень незацікавленого свідка ОСОБА_10 про те, що вона була присутня при складанні сільською радою акту про спільне проживання батьків дитини, відомості зазначені у ньому відповідають дійсності. Вона проживала по сусідству з ОСОБА_8. Коли народився ОСОБА_7, то ОСОБА_8 визнавав його своїм сином. Вона особисто бачила як ОСОБА_8 проводив час із сином. Свідок повідомила також про те, що допомогу дитині надавали і батьки ОСОБА_8, які вважали ОСОБА_7 своїм онуком.

Доводи апелянта про те, що беззаперечним доказом батьківства може бути лише генетична експертиза, колегія суддів не приймає, виходячи з положень ст. 53 КпШС, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

На правовідносини спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 розповсюджується дія ЦК України.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1217, 1261, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, та його батьки.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що померлий ОСОБА_8 є батьком сина - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання за сином права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом спадкоємцем першої черги.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 29 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 березня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе