КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/9301/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13446/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., по справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, ОСОБА_2 , треті особи: Координаційний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Київській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 10 липня 2017 року його було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу представництва державної організації Вишневський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Вказував, що 14 березня 2018 року отримав лист від Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №01-37/185 від 03 березня 2018 року про надання пояснень щодо причини відсутності на роботі в період, починаючи з 01 березня 2018 року. Також 14 березня 2018 року о 18 год. 05 хв. на електронну пошту позивач отримав копію наказу про його звільнення з роботи №01-25/6-к з 14 березня 2018 року за прогули без поважних причин.

Звертав увагу на те, що у період з 26 лютого 2018 року по 14 березня 2018 року перебував у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності. Тому 15 березня 2018 року позивач подав заяву про скасування наказу про його звільнення, скасування запису в трудовій книжці, видачу копій всіх актів, допустити до роботи, відшкодування моральної та матеріальної шкоди та надав докази поважності відсутності його на роботі - листок непрацездатності. До кінця робочого дня 15 березня 2018 року наказ про скасування наказу про звільнення йому вручено не було, не отримував такий наказ позивач і поштою. У зв`язку з тим, що в період перебування у стані вимушеного прогулу позивач знайшов нове місце роботи, він через свого роботодавця звернувся до відповідача з проханням про звільнення у зв`язку з переведенням.

Згідно листа Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 липня 2018 року №01-37/613 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02 липня 2018 року за прогули без поважних причин. Вказував, що таке звільнення відбулося без наказу Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а отже звільнення є незаконним. Звільнення відбулося без врахування письмових пояснень ОСОБА_1 , відправлених на адресу відповідача 02 липня 2018 року. Також вказував, що на день звільнення йому не було виплачено заробітну плату, премії, надбавки та доплати.

Таким чином, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконними дії державної організації Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, директора Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 з 02 липня 2018 року, поновити його на посаді головного спеціаліста відділу представництва державної організації Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги з 02 липня 2018 року, стягнути з Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги 65 850,00 грн. у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2018 року по 23 лютого 2018 року, 30 000 грн. витрат на правову допомогу, 250 000,00 грн. моральної шкоди. Одночасно просив стягнути з директора Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 на користь державної організації Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги матеріальну відповідальність у розмірі 65 850,00 грн. за заподіяну підприємству шкоду у зв`язку з оплатою працівникові компенсації за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням (т. 1 а.с. 1-4, т. 2 а.с. 58-63).

У відзиві на позовну заяву директор Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 заперечувала проти доводів позову та зазначила, що за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2018 року позивач не обґрунтовуючи свої дії, на роботі не з`являвся, тому 14 березня 2018 року Вишневським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано наказ про звільнення позивача за прогули без поважних причин. Оскільки 15 березня 2018 року ОСОБА_1 надав лікарняний лист з 26 лютого 2018 року по 14 березня 2018 року при розмові з директором його було повідомлено, що наказ про звільнення буде скасовано та його буде поновлено н роботі з 15 березня 2018 року.

Так, наказом №01-25/7-К від 15 березня 2018 року було скасовано наказ №01-26-5/6-К від 14 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено його на роботі, проте, вручити наказ про поновлення позивачу відповідачі не мали можливості у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці, а також у зв`язку з неотриманням ним кореспонденції за вказаною в особовій справі адресою. 16 березня 2018 року позивач на роботі не з`явився, тому наказом від 16 березня 2018 року №01-25/4 була створена спеціальна комісія у зв`язку з відсутністю позивача на роботі. Так, починаючи з 16 березня по 02 липня 2018 року позивач був відсутній на роботі, не обґрунтовуючи причин, та свої повноваження не виконував. При цьому, відповідачі здійснювали усі можливі дії щодо розшуку позивача.

Пізніше 27 червня 2018 року до відповідача надійшов лист ФОП ОСОБА_3 з повідомленням про прийняття на роботу позивача з 27 червня 2018 року та з вимогою звільнення позивача з роботи у зв`язку з переведенням, видати наказ про звільнення позивача у зв`язку з переводом до ФОП ОСОБА_3 та трудову книжку. Однак на таке звернення ФОП ОСОБА_3 було повідомлено про відсутність правових підстав у нього на отримання документів про звільнення від імені позивача.

02 липня 2018 року в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, де позивач був присутній у судовому засіданні у зв`язку з представництвом інтересів по справі працівниками відповідача, які входили до складу комісії з фіксування та розслідування причини відсутності позивача на робочому місці, позивачеві був вручений лист від 27 червня 2018 року №01-37/606 з проханням надати пояснення до 15 год. 00 хв. щодо причини відсутності на роботі в період з 16 березня 2018 року до 02 липня 2018 року. Позивач відмовився надати будь-які пояснення щодо поважності причини відсутності його на робочому місці, а тому наказом №01-25/24-К від 02 липня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено за прогули без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведено з ним розрахунок по заробітній платі та невикористаній відпустці та направлено поштою на адресу, зазначену позивачем в особовій справі під час влаштування на роботу. Враховуючи викладене, вважає звільнення позивача з роботи законним та обґрунтованим та просила у задоволенні позовних вимог відмовити (т. 1 а.с. 19-25).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасовано наказ директора Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 липня 2018 року №01-25/24-К про звільнення з посади головного спеціаліста відділу представництва Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу представництва державної організації Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, починаючи з 02 липня 2018 року. Стягнуто з державної організації Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 18 400,00 грн. компенсації за час вимушеного прогулу та 2 000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. У решті позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 195-196, 197-202).

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу та 2 291,98 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. Стягнуто з Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь держави судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. (т. 2 а.с. 232-234).

Не погодившись з рішенням районного суду від 21 грудня 2018 року, 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове в цій частині, яким стягнути з Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 65 850,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2018 року по день постановлення рішення судом апеляційної інстанції, 250 000,00 грн. моральної шкоди, 7 590,00 грн. судових витрат на психологічне дослідження, 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката Ганоцького О.О. Також просив одночасно стягнути з директора Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 на користь державної організації Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги матеріальну відповідальність у розмірі 65 850,00 грн. за заподіяну підприємству шкоду у зв`язку з оплатою працівникові компенсації за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням. В іншій частиніщодо задоволення позовних вимог рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року не оскаржує (т. 3 а.с. 56, 57-61, т. 4 а.с. 56-60).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував заяви про збільшення позовних вимог. Вказував, що у судовому засіданні 21 листопада 2018 року суд долучив до матеріалів справи розрахунково-платіжну відомість Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, відповідно до якої позивач за березень 2018 року посадовий оклад становив 4 500,00 грн., проте, суд вказане не взяв до уваги та не обґрунтував причини. При цьому суд помилково керувався розрахунково-платіжними відомостями за всі місяці 2018 року, які надав відповідач, де вказано посадовий оклад позивача 3 200,00 грн.

Не погоджуючись з сумою моральної шкоди, яку стягнув суд на його користь, зазначив, що згідно з висновком експерта ТОВ «Український центр судових експертиз» за наслідками проведення психологічного дослідження наявності та розміру спричинених моральних страждань позивачу визначено розмір моральної шкоди еквівалентно 29 мінімальних заробітних плат. Також вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог норм процесуального права не здійснив розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, враховуючи, що було надано докази здійснених витрат на проведення експертизи та на послуги адвоката.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику (т. 3 а.с. 99-100).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2019 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т. 3 а.с. 240-243).

06 вересня 2019 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 11 вересня 2019 року передана судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року (т. 4 а.с. 72-74).

31 жовтня 2019 року директор Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та скасувати рішення у повному обсязі (т. 4 а.с. ).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник відповідача Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Рибіна О.Г. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (т. 4 а.с. 129-137).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року оскаржено ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 65 850 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, 250 000 грн. моральної шкоди, 7 590 грн. судових витрат на психологічне дослідження, 30 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та стягнення з директора Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 . 18 400 матеріальної шкоди на користь центру.

У частині визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 рішення суду апелянт не оскаржував.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 липня 2017 року ОСОБА_1 наказом №20-К Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомогибуло призначено на посаду головного спеціаліста відділу організації надання безоплатної вторинної правової допомоги та роботи з адвокатами Вишневського місцевого центру зайнятості з надання безоплатної правової допомоги з посадовим окладом відповідно до штатного розпису та випробувальним терміном 2 місяці (т. 1 а.с. 26).

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 наказом №28-К Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомогипереведено на посаду головного спеціаліста відділу представництва з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (т. 1 а.с. 27).

01 березня 2018 року відповідно до наказу №01-25/3 Вишневським місцевим центром зайнятості з надання безоплатної правової допомоги призначено спеціальну комісію, уповноважено зафіксувати факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці шляхом складення відповідного акту (т. 1 а.с. 28).

14 березня 2018 року наказом №01-25/6-К ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу представництва відповідно до п.4 ст. 4 КЗпП України, починаючи з 14 березня 2018 року за прогули без поважних причин. Підставами звільнення зазначений табель обліку робочого часу, акти про відсутність на роботі, доповідні записки начальника відділу представництва та головного спеціаліста відділу організаційної роботи, акт щодо ненадання пояснень (т. 1 а.с. 30).

15 березня 2018 року наказом №01-25/7-К Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомогивраховуючи те, що ОСОБА_1 надано листок непрацездатності за період з 26 лютого 2018 року по 14 березня 2018 року був скасований наказ №01-25/6-К про звільнення ОСОБА_1 та зобов`язано головного бухгалтера здійснити перерахунок коштів, сплачених ОСОБА_1 за розрахунково-платіжною відомістю за березень 2018 року (т. 1 а.с. 54) Підпис про ознайомлення із вказаним наказом ОСОБА_1 на наказі відсутній.

16 березня 2018 року Вишневським місцевим центром зайнятості з надання безоплатної правової допомоги наказом №01-25/4 призначено спеціальну комісію, уповноважено зафіксувати факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці шляхом складення відповідного акту (т. 1 а.с. 59).

27 червня 2018 року Вишневським місцевим центром з надання безоплатної правової допомоги отримано лист переводу від ФОП ОСОБА_3 , в якому останній зазначив про прийняття на роботу ОСОБА_1 юрисконсультом, та прохання звільнити ОСОБА_1 з Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомогиу зв`язку з переводом до ФОП ОСОБА_3 згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 78).

Листом від 02 липня 2018 року №01-37/613 ФОП ОСОБА_3 було повідомлено про те, що ОСОБА_1 з 02 липня 2018 року звільнено з посади головного спеціаліста Вишневського місцевого центру зайнятості з надання безоплатної правової допомоги (т. 1 а.с. 83).

Так, згідно з наказом №01-25/24-к від 02 липня 2018 року звільнено ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу представництва Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України з 02 липня 2018 року за прогули без поважних причин (т. 1 а.с. 86).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року визнано звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасовано наказ директора Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 липня 2018 року №01-25/24-К про звільнення з посади головного спеціаліста відділу представництва Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу представництва державної організації Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, починаючи з 02 липня 2018 року.

Крім того, визнавши звільнення незаконним, суд вирішив стягнути з Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 18 400 грн. компенсації за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2018 року по дату ухвалення даного рішення та 2 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. У решті позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 195-196, 197-202).

Колегія суддів не погодилася з висновком суду щодо стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено методику такого розрахунку.

Правова позиція стосовно зазначених спірних правовідносин висловлена Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-419-цс16, за змістом якої, з урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Тобто, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має алгоритм обрахування: обчислення проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено згідно з наказом №01-25/24-к від 02 липня 2018 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України з 02 липня 2018 року за прогули без поважних причин (т. 1 а.с. 86).

Згідно з розрахунково-платіжними відомостями Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги за травень та червень 2018 року ОСОБА_1 відпрацював 0 днів, тому заробітну плату йому не було нараховано (т. 2 а.с. 91, 92).

Згідно з розрахунково-платіжними відомостями за квітень 2018 року ОСОБА_1 відпрацював 0 днів, та йому було виплачено лікарняний за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 1 074,19 грн., а у березні 2018 року відпрацьовано 0 днів та виплачено компенсацію відпустки при звільненні та лікарняний (т. 2 а.с. 89, 90).

Відповідно до п. 4 вищевказаного Порядку, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) та виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Враховуючи викладене, при обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника не можна враховувати виплати, здійснені з березня по червень 2018 року, тому слід обчислювати середній заробіток виходячи з виплат, які ОСОБА_1 отримав у січні та лютому 2018 року, відпрацювавши повні місяці.

З розрахунково-платіжної відомості Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги за січень 2018 року ОСОБА_1 відпрацював 21 день та отримав заробітну плату у сумі 5 280,00 грн., з яких посадовий оклад - 3200,00 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи - 1 600,00 грн. та премія - 480,00 грн. (т. 2 а.с. 87).

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги за лютий 2018 року ОСОБА_1 відпрацював 20 днів та йому було нараховано заробітну плату у сумі 5 280,00 грн., з яких посадовий оклад - 3200,00 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи - 1 600,00 грн. та премія - 480,00 грн. (т. 2 а.с. 88).

За змістом п. 3 вищевказаного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Враховуючи вищенаведені алгоритми розрахунку, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи (тобто за січень та лютий 2018 року, які відпрацював позивач) становить 257,56 грн. (5 280,00 грн. + 5 280,00 грн. : 41 день).

Виходячи з того, що кількість робочих днів за час вимушеного прогулу, а саме за період з 02 липня 2018 року по 21 грудня 2018 року, становить 123 дні, сума за час вимушеного прогулу складає 31 679,88 грн. (257,56 грн. х 123 дні) та підлягає стягненню на користь позивача.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було невірно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Крім того, апелянт не погодився з розміром компенсації у сумі 2 000,00 грн. за завдану моральну шкоду.

Так, за змістом ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції посилаючись на висновок експерта №1-26/11 за результатами проведення психологічної експертизи від 26 листопада 2018 року, проведеної Українським центром судових експертиз, виходив з того, що ситуація звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул) та супутні звільненню обставини заподіяли позивачеві погіршення психоемоційного стану та призвели до моральних страждань. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги поведінку обох сторін конфлікту, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду з огляду на обставини справи і зібрані по справі докази.

Питання щодо судових витрат було вирішено додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року (т. 2 а.с. 232-234).

Крім того, у провадженні Київського апеляційного суду перебуває на розгляді апеляційна скарга Вишневського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги та відповідача ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року та апеляційна скарга на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року.

Враховуючи вказане, вирішення питання про розподіл судових витрат у цьому провадженні є передчасним.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року змінити в частині стягнення з державної організації Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збільшивши його розмір з 18 400 грн. до 31 679,88 грн.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року в частині стягнення з державної організації Вишневського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. грошової компенсації за завдану моральну шкоду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 22 листопада 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова