Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/388/15-ц

провадження № 61-15980св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року у складі судді Винниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2015 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В, Білич І.М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_2, ОСОБА_3 Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилалася на те, що 21 травня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 6-1374/10 про стягнення з неї як з поручителя на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», 2 965 915,85 грн заборгованості за договором про надання кредитних послуг та 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом. Однак рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року, у справі № 320/5034/14-ц задоволено її позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими, визнано припиненим договір поруки від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ-П/3, укладений в забезпечення виконання умов генерального договору про надання кредитних послуг від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ. Стягнення з неї заборгованості за рішенням третейського суду проводилося на підставі вказаного вище договору поруки, який визнано припиненим починаючи з дня, що передував винесенню рішення третейським судом. У зв'язку з цим її обов'язок як боржника за виконавчим листом № 6-1374/10 повністю відсутній.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року заяву задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 6-1374/10, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 21 травня 2014 року, на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» 2 965 915,85 грн заборгованості та 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у поручителя ОСОБА_1 за договором поруки від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ-П/3, укладеним між ОСОБА_1 та банком в забезпечення виконання умов генерального договору про надання кредитних послуг від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ (зі змінами та доповненнями),укладеного між ОСОБА_7 та АКБСР «Укрсоцбанк», станом на 21 травня 2014 року, тобто на час видачі виконавчого листа з примусового виконання рішення третейського суду, був відсутній обов'язок перед ПАТ «Укрсоцбанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року договір поруки від 07 грудня 2007 року припинено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») відхилено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки місцевого суду відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують цих висновків.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2015 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані ухвали і відмовити в задоволені заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані положення частини четвертої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал (далі - ЦПК України 2004 року), що призвело до неправильного вирішення заяви.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2015 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 квітня 2018 року справу № 755/388/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Положенням статті 4 ЦПК України 2004 року визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судами встановлено, що рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 лютого 2010 року у справі № 39/10 за позовом АКБСР «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за генеральним договором про надання кредитних послуг, стягнено з відповідачів як солідарних боржників на користь позивача заборгованість у розмірі 2 965 915,85 грн та 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчих листів на виконання зазначеного рішення третейського суду.

На підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» 21 травня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 6-1374/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», 2 965 915,85 грн заборгованості за договором про надання кредитних послуг та 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

З рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 лютого 2010 року встановлено, що це рішення ухвалено відносно ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ-П/3, укладеного між ОСОБА_1, АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за генеральним договором про надання кредитних послуг № 325/158СМБ, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року, визнано припиненими правовідносини, що випливають з договору поруки від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ-П/3, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_1, в забезпечення виконання умов генерального договору про надання кредитних послуг від 07 грудня 2007 року № 325/158СМБ.

Частиною другою статті 369 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час постановлення оскаржуваних ухвал (далі - Закон № 606-XIV), є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред'явлення.

У пункті 4 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Оскільки рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16 лютого 2010 року ухвалене у справі за позовом АКБСР «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення боргу за генеральним договором про надання кредитних послуг, не було скасоване в порядку, передбаченому главою 1 розділу VІІ-1 ЦПК України 2004 року, обставини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Крім того, згідно з частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України 2004 року однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, в яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15 та у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 755/7805/13-ц.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшовши висновку про припинення зобов'язання поручителя ОСОБА_1 як боржника за виконавчим документом, не врахував зазначену вище правову позицію Верховного Суду та не звернув уваги на те, що право на стягнення з поручителя заборгованості реалізовано кредитором шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено рішення третейського суду про стягнення заборгованості з поручителя й це рішення у встановленому законом порядку не скасоване.

Тому відсутні правові підстави, передбачені частиною четвертою статті 369 ЦПК України 2004 року, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв'язку з викладеним оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 6-1374/10, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 21 травня 2014 року на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 2 965 915,85 грн заборгованості та 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:Б. І. Гулько

А. С. Олійник С. О. Погрібний
Г.І. Усик