Номер провадження: 22-ц/813/1145/19
Номер справи місцевого суду: 522/5982/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що придбала Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 з торгів, про що свідчить свідоцтво про права власності від 07 вересня 2017 року, посвідченого та виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Міжглазовою Ю.О., дане майно належало ОСОБА_2 . Також позивач зазначила, що ОСОБА_2 заважає вільно користуватися майном, яке належить позивачці на праві приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та в добровільному порядку виселятись не збирається. Позивач просила суд виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення з Ѕ частини вказаної квартири та стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1409,60 гривень (а.с. 3-4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (суддя Бойчук А.Ю.) від 05.10.2018 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 53-55).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 04.12.2018 року засобами поштового зв`язку звернулася до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначила, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, апелянт зазначила, що суд першої інстанції не дослідив та не з`ясував всі обставини по справі. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, який позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти за подання позовної заяви та апеляційної скарги (а.с. 60-65).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Драгомерецького М,М. від 22.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (а.с. 79-80).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження (а.с. 207-209).

17.10.2019 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Так, представник відповідача зазначила, що позивачем не було доведено факт того чи іншого перешкоджання у реалізації права власності (володіння, користування та розпорядження) відповідачем. Тому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 17.10.2019 року представник відповідача Ляшенко Е.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв`язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись рухом власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належним чином факт проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та факт того чи іншого перешкоджання у реалізації права власності (володіння, користування та розпорядження) позивачем, тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 5469, виданий 07.09.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О. було зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири, загальною площею 51 кв.м., житловою 40,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

24.11.2017 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 лист-пропозицію про укладення договору або добровільного виселення. Так, позивач запропонувала відповідачу або укласти договір оренди частини спірного майна, або в добровільному порядку звільнити дане приміщення в тридцятиденний строк. На підтвердження вказаного позивач надала до суду копію вказаного листа, адресованого відповідачу (докази направлення або отримання відповідачем вказаного листа в матеріалах справи не містяться) (а.с. 6).

05.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , а також виселити її з цього житлового приміщення (а.с. 3-4).

Дослідивши апеляційну скаргу та позовні вимоги апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, р№5-397 від 07.03.2007 року.

Вподальшому право власності на вказане нерухоме майно набула ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07.09.2017 року.

Власником іншої 1/2 частини спірного нерухомого майна є ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси (суддя Шенцева О.П.) від 21.06.2016 року, справа № 522/23775/14-ц, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , зокрема суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 103562,40 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Вказане рішення було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області (судді Заїкін А.П., Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М.) від 20.09.2018 року та апеляційний суд ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 5000 грн, в задоволення іншої частини позову суд вирішив відмовити.

Крім того, постановою Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2019 року у вказаній справі було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2018 року про скасування заходів забезпечення позову та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2016 року у вигляді арешту нерухомого майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, запис від 31.03.2017 року за № 13979443 про арешт 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Приморським районним судом м. Одеси (суддя Бойчук) розглядалася справа № 522/19112/17 за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними та повернення нерухомого майна. За обставинами вказаної справи судом було встановлено, що електронні торги були проведені в рамках виконавчого провадження №52004888 з виконання виконавчого листа №522/23775/14-ц від 09.08.2016 року, виданого на виконання заочного рішення суду від 21.06.2016 року. Так, 24.07.2017 року були проведені електронні торги, за результатами яких переможцем стала ОСОБА_1 . Однак, в подальшому заочне рішення від 21.06.2016 року було скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2018 року.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2018 року було вирішено визнати електронні торги, результати яких оформлені протоколом №274105 від 24.07.2017 року недійсними; визнати Акт про проведені торги від 06.09.2017 року на підставі протоколу №274105 від 24.07.2017 року недійсним; визнати свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 , видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О. недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 за №№369965730 від 07 вересня 2017 року; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; а також визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане рішення від 07.12.2018 року було оскаржено в апеляційному порядку Державним підприємством «СЕТАМ» та на теперішній час розглядається Одеським апеляційний судом.

Отже, з вище наведеного вбачається, що спірне нерухоме майно належало на праві власності ОСОБА_2 . Разом з тим, в процесі виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року вказане нерухоме майно було відчужено за результатами електронних торгів право власності перейшло до ОСОБА_1 . Однак, в подальшому заочне рішення від 21.06.2016 року було скасовано в апеляційному порядку. Тому, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який було задоволено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2018 року, та визнано право власності за ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно. Однак, на теперішній час вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку та розглядається Одеським апеляційним судом. Отже, фактично спір стосовно права власності на спірне нерухоме майно, яке є предметом розгляду даної справи, невирішений. Разом з тим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справи в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме п. 33, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. А також в п. 34, відповідно до якого оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Отже, вирішуючи спір щодо визнання особи такою, що стратила право на користування житловим приміщенням, необхідно перш за все встановити, що позивач належним чином володіє та йому на відповідних правових підставах, передбачених законом, належить право власності на спірне нерухоме майно, а право власності відповідача (в даному випадку попереднього власника), відповідно, було припинено в порядку, передбаченому законом.

Як було вище зазначено, на момент розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку спір стосовно права власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 не вирішений та розглядається апеляційним судом. Відтак, враховуючи обставини справи, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, спір щодо права власності на спірне нерухоме майно не вирішений та розглядається в судовому порядку, що виключає підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном та зняття з реєстраційного обліку, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

17.10.2019 року м. Одеса