Постанова

Іменем України

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 490/8169/17

провадження № 61-45964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

представник позивача -Гаврилюк Оксана Омелянівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, у складі судді

Гуденко О. А., від 08 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М.,

Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М., від 11 вересня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2008 року між

ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір

№ 1401/0908/88-021 на суму 35 тис. доларів США строком до 29 вересня

2018 року, права вимоги за яким перейшли до ПАТ «Дельта Банк» згідно договору від 25 травня 2012 року, а у подальшому за договором

від 15 червня 2012 року - до ПАТ «Альфа-Банк». З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 30 вересня 2008 року між

ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , а також гараж. Предмет іпотеки сторонами оцінено у 153 844 доларів США.

Посилаючись на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01 червня 2017 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 7 658,00 доларів США, за відсотками - 3017,80 доларів США, позивач просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня

2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі стягнута заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2015 року у справі № 487/11884/14-ц, яке виконано відповідачем, тому зазначення такої складової заборгованості за кредитом у межах цього позову є необґрунтованим. Підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування відсутні. Вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь банку сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, позивачем не заявлялись, а тому підстави для їх стягнення відсутні. Крім того, з наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що з моменту винесення вищезазначеного рішення суду, а також після його виконання банк продовжував нарахування процентів за графіком кредитних платежів, в той час як сума кредиту була вже стягнута достроково.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня

2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що позивач безпідставно визначив заборгованість за цим позовом, оскільки у зв`язку із виконанням рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та відсутністю підстав для нарахування процентів за користування кредитом після зміни кредитором строків кредитування, така заборгованість відсутня.

Короткий зміст касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на підставі рішення суду у справі № 487/11884/14-ц було визначено не у валюті видачі кредиту, а у національній валюті - гривні, відповідної суми не вистачило для повного погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та штрафним санкціям. Судами не враховано правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, від 06 вересня 2017 року

у справі № 6-623цс17, відповідно до яких наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Рішення суду у справі № 487/11884/14-ц не було виконано в строк, а отже зобов`язання за кредитним договором є простроченим.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 просять залишити касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

06 листопада 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір

№ 1401/0908/88-021, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 35 тис. доларів США на споживчі цілі за умови повернення його частинами до 29 вересня 2018 року та сплати 12,5% річних за користування кредитом.

30 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким з метою забезпечення виконання позичальником кредитного договору № 1401/0908/88-021 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , а також гараж. Предмет іпотеки сторонами оцінено у 153 844 доларів США.

Права вимоги за цим кредитним договором були відступлені

ПАТ «Сведбанк» за нотаріально посвідченим договором від 25 травня

2012 року разом із правами іпотекодержателя на користь ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк», в свою чергу, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року передало права вимоги за договором та права іпотекодержателя ПАТ «Альфа-Банк».

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Альфа-Банк» вказувало, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року станом на 01 червня 2017 року утворилася прострочена заборгованість: за кредитом - 7 658,00 доларів США, за відсотками - 3 017,80 доларів США.

За умовами кредитного договору його сторони погодили щомісячну сплату частини кредитних коштів та відсотків за наданим кредитом на суму залишку заборгованості шляхом внесення ануїтетних платежів за кредитом, який було надано до 29 вересня 2018 року.

Згідно пунктів 3.8, 3.9 укладеного з ОСОБА_2 кредитного договору сторони домовились, що якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені пунктом 3.3 договору (сплата процентів за користування кредитом), строк виконання своїх зобов`язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) настав на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору. Також банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені пунктом 3.1 цього договору (повернення суми кредиту).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2015 року у справі № 487/11884/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь банку у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року

№ 1401/0908/88-021 у розмірі 203 272,03 грн, з яких заборгованість за кредитом - 195 888,07 грн, заборгованість по відсоткам - 6 270,07 грн, пеня у сумі 85,97 грн.

Судом під час розгляду справи № 487/11884/14-ц встановлено, що 08 грудня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду, скориставшись правом на дострокове стягнення усієї суми кредиту (як простроченої заборгованості, так і заборгованості за кредитом, що залишилась до сплати) у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору на підставі

статті 1050 ЦК України, а також заборгованості за процентами та пені. Рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута достроково у повному обсязі станом на 01 жовтня 2014 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня

2017 року у справі № 487/3006/17 за позовом ОСОБА_2 до

ПАТ «Альфа-Банк» позов задоволено. Визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Під час розгляду справи № 487/3006/17 судом встановлено, що на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2015 року видано виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем до примусового виконання та відкрито виконавче провадження

ВП № 49556248. Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20 вересня 2016 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним погашенням

12 вересня 2016 року боржником стягнутої судом заборгованості за кредитним договором в сумі 203 272,03 грн.

Листом від 18 листопада 2016 р. № 88995-23.1-б/б ПАТ «Альфа-Банк» підтвердив факт перерахування 203 272,03 грн на погашення валютного кредиту згідно кредитного договору від 30 вересня 2008 року

№ 1401/0908/88-021.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою

статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що рішенням суду від 21 квітня 2015 року у справі

№ 487/11884/14-ц, яке набрало законної сили, з позичальника та поручителя на користь банку у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, у тому числі тіло кредиту у розмірі

195 888,07 грн, суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки банк втратив право нараховувати проценти та штрафні санкції після звернення до суду у 2014 році. У випадку невиконання судового рішення кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак таких вимог банк не заявляв.

Посилання касаційної скарги на те, що сума заборгованості була стягнута у національній валюті, відповідної суми не вистачило для повного погашення заборгованості по тілу кредиту, є безпідставними, з огляду на наступне.

Позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог

статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня

2008 року № 1401/0908/88-021, визначивши заборгованість у національній валюті України - гривні, вказавши, що саме 203 272,03 грн є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2015 року у справі № 487/11884/14-ц позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало чинності і виконано позичальником у повному обсязі.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв виконання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня

2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області

від 11 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович