ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею 45м2 по АДРЕСА_1. Також, їй на праві власності належить нерухоме майно у житловому будинку літ.А-9, секція 8, на першому поверсі нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.2), літ.а-1 у у прибудові нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.1), загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 (поз.1-2) 9,6 м2, літ.а2 - ганок(у загальному користуванні), що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2. Вона здійснила реконструкцію належних їй нежитлового приміщення АДРЕСА_3 та нежитлового приміщення АДРЕСА_4. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вказані нежитлові приміщення без додаткового прийняття в експлуатацію.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі поз.1 у прибудові літ.А-1 поз. 2, поз. 3, що знаходиться по АДРЕСА_2, без додаткового прийняття в експлуатацію (а.с.27-29).

В апеляційній скарзі КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради просили заочне рішення суду від 16 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права (а.с.33, 34).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року (а.с.47).

Постановою Верховного Суду від 3 червня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с.86-88).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 02 квітня 2013 року належить на праві власності нежитлове приміщення НОМЕР_1 у житловому будинку літ.А-9, секція 8, на першому поверсі нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.2), літ.а-1 у прибудові нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.1), загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 (поз.1-2) 9,6 м2, літ.а2 - ганок(у загальному користуванні) 9,6 м2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

02 липня 2013 року в Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме - реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_4 (а.с.7, 8).

З технічного паспорту від 15 листопада 2013 року вбачається, що об'єкт нерухомості по АДРЕСА_2 має технічні характеристики: нежилове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ. А-9, на першому поверсі поз.1, у прибудові літ. а-1 поз. 2, поз. 3, загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 - 32 м2.

Таким чином, в процесі реконструкції було допущено відхилення від проекту.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності без прийняття в експлуатацію на нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі поз.1 у прибудові літ.А-1 поз. 2, поз. 3, що знаходиться по АДРЕСА_2, суд послався на їх законність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення в цій частині нового рішення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (жилі будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Частиною 1 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.1, ч.2 ст.331 ЦК України, ч.1 ст.182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Визнання судом права власності на будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

У ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року визначено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

В п.8 ст.39 вказаного Закону зазначено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до положень ст. 39 цього Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю сертифікатів в порядку визначеному КМУ.

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року N 1243 передбачено затвердження акту державної приймальної комісії органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та необхідно здійснити реєстрацію в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Згідно ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 02 квітня 2013 року належить на праві власності нежитлове приміщення НОМЕР_1 у житловому будинку літ.А-9, секція 8, на першому поверсі нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.2), літ.а-1 у прибудові нежитлового приміщення НОМЕР_1 (поз.1), загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 (поз.1-2) 9,6 м2, літ.а2 - ганок(у загальному користуванні) 9,6 м2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

02 липня 2013 року в Інспекції архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме - реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_4 (а.с.7, 8).

З технічного паспорту від 15 листопада 2013 року вбачається, що нерухоме майно по АДРЕСА_2 має технічні характеристики: нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ. А-9, на першому поверсі поз.1, у прибудові літ. а-1 поз. 2, поз. 3, загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 - 32 м2.

Таким чином, в процесі реконструкції було допущено відхилення від проекту.

Нерухоме майно по АДРЕСА_2 є об'єктом самочинного будівництва.

Слід зазначити, у технічному паспорті взагалі не вказана готовність об'єкта до експлуатації.

В матеріалах справи відсутні документи на право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, звернувшись з апеляційною скаргою на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року, посилалися на те, що зазначеним рішенням суду порушується право власності територіальної громади м.Дніпра як власника об'єктів благоустрою.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, в житловому будинку літ. А-9, на першому поверсі поз.1, у прибудові літ. а-1 поз. 2, поз. 3, загальною площею по приміщенню НОМЕР_1 - 32 м2., яке не було введено в експлуатацію у встановленому законом порядку. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, документи на право власності або користування якою також відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року скасувати частково в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі поз.1 у прибудові літ.А-1 поз. 2, поз. 3, що знаходиться по АДРЕСА_2, без додаткового прийняття в експлуатацію та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності - скасувати частково в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі поз.1 у прибудові літ.А-1 поз. 2, поз. 3, що знаходиться по АДРЕСА_2, без додаткового прийняття в експлуатацію.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення-офіс НОМЕР_1 в житловому будинку літ.А-9 на першому поверсі поз.1 у прибудові літ.А-1 поз. 2, поз. 3, що знаходиться по АДРЕСА_2, без додаткового прийняття в експлуатацію - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді