Дата документу 18.03.2019 Справа № 334/3724/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3724/17
Провадження №22-ц/807/1239/19
Головуючий в 1-й інстанції - Гнатюк О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач в особі ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за заявою б/н від 29 травня 2012 року, в якому вказує, що відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межам встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, і станом на 18 квітня 2017 року має заборгованість - 19014,79 грн., яка складається з наступного: 11063,60 грн. - тіло кредиту; 1658,20 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 4911,33 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 881,66 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що згідно Умов на правил надання банківських послуг держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення держателя картки до Банку та заяви про блокування коштів на картрахунку, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в Стоп-Лист платіжної системи. Матеріалами справи не підтверджено факт негайного повідомлення відповідачем Банку про втрату кредитної картки, а відкриття кримінального провадження не може бути підставною для відмови у позові, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким підтверджено факт вчинення злочину та доведено відсутність вини відповідача у зняття коштів з його карткового рахунку.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви № б/н від 29 травня 2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межам встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 18 квітня 2017 року має заборгованість - 19014,79 грн., яка складається з наступного: 11063,60 грн. - тіло кредиту; 1658,20 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 4911,33 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 881,66 грн. - штраф (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 21.11.2016 звернувся з заявою до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про те, що невідома особа через мережу Інтернет заволоділа грошовими коштами, які знаходились на картці ПАТ КБ «ПриватБанк», чим ОСОБА_5 останньому матеріальну шкоду на суму 3000 гривень. 21.11.2016 року було порушено кримінальне провадження №0006954 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. На теперішній час досудове розслідування триває, слідчим проводяться всі необхідні слідчі дії для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем вбачається, що 01.06.2016 року ОСОБА_5 не мав заборгованості за кредитним договором. Проте, з 15.07.2016 року з карткового рахунку відбувалося активне зняття грошових коштів. Відповідно до виписки по рахунку, операції здійснювались у м. Дніпропетровськ.

Згідно з довідкою, виданою ОСОБА_5, підтверджується, що він працює в ПрАТ «Спецгідроенергомонтаж» і перебував у відрядженні в Республіці Таджикистан у м. Рогун з 30.05.2016 року по 28.09.2016 року.

Згідно з матеріалами справи, позивачем не надано доказів щодо зупинки здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу у вигляді кредитної картки.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених у випадку крадіжки картки Умовами і правилами надання банківських послуг, проінформував Банк, а також правоохоронні органи про факт вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому його вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості, яка виникла не з його вини.

Між тим з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущенні того, що кредитними коштами скористалися сторонні особи без волі на те відповідача. Між тим факт знаходження відповідача у спірний період за межами України та його подальше звернення до правоохоронних органів не вказують на те, що зняття коштів і використання кредитних коштів не могло бути здійснено за його згодою будь-якою іншою особою з фізичною передачею картки за усною домовленістю іншій особі. Не спростованими залишаються і доводи Банку щодо здійснення вказаних банківських операцій безпосередньо з використанням кредитної картки, яка була отримана відповідачем за спірним договором.

За умовами договору всі ризики втрати та розголошення даних, які дали можливість користуватися кредитними коштами лежать на відповідачеві.

При цьому апеляційний суд зазначає, що у випадку встановлення в ході розслідування у кримінальному провадженні винних осіб, результатом чого буде обвинувальний вирок суду, це буде підставою для перегляду даного судового рішення за нововиявленими обставинами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. У зв'язку із зазначеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів.

В зв'язку з наведеним з відповідача підлягають стягненню заборгованість в розмірі - 17633,13 грн., яка складається з наступного: 11063,60 грн. - тіло кредиту; 1658,20 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 4911,33 грн. - нарахована пеня.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає сплаті сума судового збору у розмірі 3709,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2012 року в розмірі - 17633,13 грн., яка складається з наступного: 11063,60 грн. - тіло кредиту; 1658,20 грн. - нараховані відсотків за користування кредитом; 4911,33 грн. - нарахована пеня.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1483,68 грн. за подання позову та 2225,52 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 3709,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков