ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 643/434/16-ц

провадження № 22-ц/818/4095/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи :

заявник - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року (суддя О.О. Сугачова), -

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову (боржник ОСОБА_2 ) у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості., -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, оскільки він ухиляється від добровільного повернення позивачу суми займу у розмірі 6912943,52 грн.

Також, позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти які належать відповідачу.

Заява мотивована тим, що відповідач ухиляється від добровільного повернення позивачу суми займу, безпідставно користується коштами позивача, тому позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві позивач зазначає, що у нього є підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде чинити перешкоди до поновлення порушених прав позивача, при вирішенні вказаного спору, в тому числі шляхом укриття чи відчуження майна, що належить відповідачу на праві приватної власності.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заява про забезпечення позивача не містить належних обґрунтувань вжиття заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно та даних на яке саме майно та грошові кошти відповідача накласти арешт, позивачем не надано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не з`ясував усі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Постановлюючи ухвалу, суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд залишив поза увагою той факт, що відповідач протягом восьми років користується привласненими коштами позивача та ігноруючи вимоги позивача про їх повернення та взагалі заперечує факт їх отримання внаслідок чого оскаржив заочне рішення суду, яким було стягнуто з нього на користь позивача заборгованість у розмірі 6912943,52 грн.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з"явилися. Позивач просив суд розглядати справу за його відсутності. Стосовно відповідача судом вживались всі можливі заходи щодо його повідомлення за зазначеним ним номером телефону, за наявними у справі поштовими адресами , а також було розміщено оголошення про виклик в судове засідання на офіційній веб-сторінці суду. З огляду вжиті заходи, та на сплив строку розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 6912943,52 грн.

З копії розписки, що міститься в матеріалах справи вбачається, що 22 липня 2011 року відповідач отримав від позивача грошову суму готівкою у розмірі 140000 євро.

Позивач ОСОБА_1 25 жовтня 2013 року направляв відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, які ним були взяті у позивача про що написано було розписку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Згідно з частин 1, 7, 8 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі 6912943,52 грн., який протягом восьми років відповідач жодним чином не намагався повернути, що свідчить про можливість порушення прав позивача щодо повернення зайнятих ним коштів.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність такої загрози. Спірні правовідносини тривають з 2011 року і до теперішнього часу залишаються не врегулюваними сторонами.

Матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про добровільне сприяння відповідачем вирішенню спору. Спір триває вісім років, ціна позову становить 6912943,52 грн., що є значню сумою грошових коштів.

Зважаючи на зазначене, судова колегія дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать відповідачу на загальну суму 6912943,52 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому: АДРЕСА_1 в межах позовних вимог на загальну суму у розмірі 6 912 943 (шість мільйонів дев`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 52 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 25 листопада 2019 року