РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №640/24217/18 за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до Територіального центру надання соціальних послуг Київського району м.Харкова (61002 м.Харків вул. Багалія б.12) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

Встановив:

21.12.2018 р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом відповідача від 18.10.2018 року №211-к її було прийнято на роботу з 22.10.2008 року на посаду соціального робітника з випробувальним строком один місяць. Вона працювала, сумлінно виконуючи свої обов'язки, у неї склались доброзичливі відносини з підопічними. Однак, 29 жовтня 2018 року її повідомили про звільнення з роботи за ч. 2 ст. 28 КЗпП України у зв'язку із встановленням невідповідності займаній посаді. Наказом від 30 жовтня 2018 року №222-к її було звільнено з роботи 31.10.2018 року на підставі п. 2 ст. 28 КЗпП України.

З цим наказом позивачка не згодна, вважає таким, що порушує її Конституційне право на працю та заробітну плату. Вона звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області із заявою про незаконне звільнення з роботи і отримала роз'яснення. Відповідач у своєму наказі не конкретизував, що саме вона зробила не так, виходячи із чого він зробив такий висновок, тому позивачка вважає рішення відповідача про її звільнення необгрунтованим. Крім того, відповідач не зажадав від неї письмових пояснень.

Позивачка вважає, що відповідачем було порушено строки звільнення, а саме ч. 2 ст. 28 КЗпП України, згідно із якою попередження працівника про звільнення за результатами випробування повинно бути письмовим не пізніше трьох днів до дати звільнення. Позивачку було попереджено про звільнення 31.10.2018 року, тобто менше ніж за три дні. Тому, вона вважає наказ №222-к від 30.10.2018 р. безпідставним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, відповідач має виплатити їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи із суми заробітної плати 3720 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 26.12.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено переше судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

09.01.2019 р. представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що позивачка дізналася про звільнення 29 жовтня 2018 року,отже могла звернутися до суду для вирішення справи з 29 жовтня по 29 листопада 2018 року, тоді як позовна заява була подана з порушенням строків встановлених законодавством про працю, а саме 21 грудня 2018 року.

Крім того підтвердив, що дійсно, наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району м. Харкова від 18 жовтня 2018 року №211к ОСОБА_1 було прийнято на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома територіального центру з випробувальним терміном.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення за результатами випробування. Наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова від 30 жовтня 2018 року №222к ОСОБА_1 було звільнено від 31 жовтня 2018 р. у зв'язку із встановленням невідповідності займаній посаді.

Строки звільнення були порушені, про що було складено Протокол про адміністративне правопорушення від 14 листопада 2018 року №ХК2946/926/АВ/П/ПТ.

Головним управлінням Держпраці у Харківській області було направлено Територіально центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова направлення №01.01.94/02.04/3167 від 05.11.2018 р. на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування об'єкту відвідування. За результатом інспектування було винесено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК2946/926/АВ від 14 листопада 2018 року в якому вказано на допущені виявлені порушення.

Після винесення акту перевірки, Приписом про усунення виявлених порушень №ХК2946/926/АВ/П від 14 листопада 2018 року було зобов'язано директора Територіальне центру надання соціальних послуг Київського району м. Харкова ОСОБА_2 усунути виявлене правопорушення щодо строків звільнення працівника.

Наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова від 15 листопада 2018 року №23 2к було скасовано вищезгаданий Наказ №222к 30.10.2018 року та звільнено працівницю з займаної посади відповідно до строків, встановлених законодавством.

Наявні порушення були усунуті. Територіальним центром надання соціальних послуг було надіслано Лист від 16.11.2018 року № 792 до Заступника начальника головного управління Держпраці у Харківській області Петренку О.М. про усунення порушень та виконання Припису про усунення виявлених порушень №ХК2946/926/АВ/П від 14 листопада 2018 року.

Таким чином, представник відповідача вважає, що усі порушення було усунуто і наведені твердження позивача не мають достатніх підстав. Наголошує, що позивач подала позов через певний проміжок часу після усунення порушень, а саме 21 грудня 2018 року.

Крім того вважає, що підстави звільнення детально обгрунтовані в Доповідній фахівця із соціальної допомоги вдома ОСОБА_4 та в Доповідній записці завідуючої відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_5

З ОСОБА_1 було здійснено всі необхідні розрахунки враховуючи усунуті порушення, що підтверджується випискою з Особистого рахунку ОСОБА_1 за жовтень та листопад. Розрахунок було здійснено з 22.10.2018 року по 01.11.2018 рік.

14.01.2019 р. позивачкою було подано відповідь на відзив, де вона зазначила, що відповідач не зажадав від неї ніяких пояснень, що саме вона зробила не так. Крім того, відповідачем при її звільненні з роботи було порушено строки звільнення, з позовною заявою до суду вона звернулась 02.11.2018 року., однак ухвалою судді від 29 листопада 2018 року було ухвалено повернути позовну заяву та вказано, що вона має право повторно звернутися до суду із позовною заявою на підставі ч. 7 ст. 185 КЗпП України. Після усунення недоліків 21 грудня 2018 року позивачка повторно звернулась до суду з позовною заявою про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суму середнього заробітку вона розрахувала, виходячи із наданої відповідачем копії особистого рахунку. Так, середньоденний заробіток складає 155 грн. 54 коп. За період з 02 листопада 2018 року по 11 січня 2019 року нараховано 48 робочих дні. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй 155 грн. 54 коп. х 48 робочих дні = 7465 грн. 92 коп, тому просить задовольнити її позов: поновити її на роботі та стягнути на її користь з позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7465 грн. 92 коп.

25.01.2019 р. позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій, крім раніше зазначеного, посилалась на наступне. Відповідно до ст.. 92 Конституції України засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами. Поняття трудового законодавства включається Конституція України, Міжнародної Конвенції, ратифіковані Верховною Радою України, Кодекс Законів про працю України, закони України. Відповідно до Конвенції МОП №158 весь тягар законності звільнення з роботи працівника полягає на роботодавця. Позивачка вважає, що відповідач у своєму відзиві не довів законність наказу про її звільнення. не конкретизував які саме посадові обов'язки вона не виконала, ніяких роз'яснень щодо її невідповідності займаній посаді не надав, тому вона вважає її звільнення незаконним як за формою так і по суті. 21 грудня 2018 року позивач вже повторно звернулась до суду з позовною заявою про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суму середнього заробітку вона розрахувала, виходячи із наданої відповідачем довідки від 07.11.2018 року №158/186. З урахуванням податків її середньоденний заробіток складає 147 грн. 39 коп. За період з 02 листопада 2018 року по 25 січня 2019року, тобто за період вимушеного прогулу нараховано 58 робочих днів. Таким чином, вважає, що відповідач повинен виплатити їй за 58 робочих днів вимушеного прогулу 8548 грн. 62 коп., а саме: 147 грн. 39 коп. х 58 робочих днів, тому просить поновити її на роботі та стягнути на її користь з позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 8548 грн. 62 коп.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у письмових поясненнях, підтвердила, що перебуває на обліку в Ценрті зайнятості та отримує допомогу.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних та уточнних позовних заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити позивачці у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району м. Харкова від 18 жовтня 2018 року №211к ОСОБА_1 було прийнято на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома територіального центру випробувальним терміном. Один місяць з 22.10.2018 р.(а.с.5) При прийнятті на роботу ОСОБА_1 була ознайомлена з посадовою інструкцією.

Згідно з доповідною запискою завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_5 , та доповідної записки фахівця із соціальної допомоги вдома ОСОБА_6 ( а.с.38, 39), оскільки рівень підготовки є недостатнім для виконання обов'язків соціального робітника, 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення за результатами випробування 31.10.2018 р. ( а.с.16)

Наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова від 30 жовтня 2018 року №222к ОСОБА_1 було звільнено від 31 жовтня 2018 р. у зв'язку із встановленням невідповідності займаній посаді.( а.с.17)

Враховуючи, що строки звільнення позивачки були порушені, 14.11.2018 р. Головним управлінням Держпраці у Харківській області було складено Протокол про адміністративне правопорушення №ХК2946/926/АВ/П/ПТ.( а.с.18-20)

Головним управлінням Держпраці у Харківській області було направлено до Територіального центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова направлення №01.01.94/02.04/3167 від 05.11.2018 р. на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування об'єкту відвідування. За результатами інспектування було винесено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК2946/926/АВ від 14 листопада 2018 року в якому вказано на допущі виявлені порушення.( а.с.21-31)

Після винесення акту перевірки, Приписом про усунення виявлених порушень №ХК2946/926/АВ/П від 14 листопада 2018 року було зобов'язано директора Територіального центру надання соціальних послуг Київського району м. Харкова ОСОБА_2 усунути виявлене правопорушення щодо строків звільнення працівника.( а.с.32-34)

Наказом Територіального центру надання соціальних послуг Київського району міста Харкова від 15 листопада 2018 року №23 2к було скасовано вищезгаданий Наказ №222к 30.10.2018 року та звільнено працівницю з займаної посади відповідно до строків, встановлені у законодавстві.( а.с.35)

Територіальним центром надання соціальних послуг було надіслано Лист від 16.11.2018 року № 792 до Заступника начальника головного управління Держпраці у Харківській області Петренку О.М. про усунення порушень та виконання Припису про усунення виявлених порушень №ХК2946/926/АВ/П від 14 листопада 2018 року.( а.с.36)

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх су що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З позивачкою ОСОБА_1 відповідачем було здійснено всі необхідні розрахунки, враховуючи усунуті порушення, що підтверджується випискою з Особистого рахунку ОСОБА_1 за жовтень та листопад. Розрахунок було здійснено з 22.10.2018 року по 01.11.2018 рік.( а.с. 37-38)

Доводи позивача щодо необґрунтованості причин її звільнення, необхідності поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовані поданими та дослідженими в ході судового засідання доказами відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.28, 47, 116 КЗпП України, ст.13, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального центру надання соціальних послуг Київського району м.Харкова про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

Відповідач: Територіальний центр надання соціальних послуг Київського району м.Харкова (61002 м.Харків вул. Багалія б.12)

Повне судове рішення складено 18.03.2019 р.

Суддя В.Є. Чередник