Провадження № 2/760/7049/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Олех Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», реєстратора Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусейн Азіз Огни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46760330 від 7 травня 2019 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіз Огли;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46760240 від 7 травня 2019 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіз Огли.

Посилається в позові на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

18 травня 2006 року між ним та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений Кредитний договір № 131 /ПВ-06.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору 18 травня 2006 року був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1544, за яким вказані квартири були передані в іпотеку банку.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Нацбанком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк», відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за Кредитним договором та Договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

11 січня 2019 року за результатами відкритих торгів, між ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В., та ТОВ «ЮК ПІК» був укладений Договір № 1085/К купівлі-продажу майнових прав.

15 серпня 2019 року йому стало відомо, що в порядку позасудового врегулювання спору відповідач - ТОВ «ЮК ПІК» на підставі Іпотечного договору зареєстрував на себе право власності на квартири, реєстрацію якого здійснило КП «Світоч» міста Києва в особі реєстратора Алієва Гусейн Азіз Огни.

Вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним та суперечить вимогам закону.

Зазначає, що 24 квітня 2019 року, тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ним, як власником об`єкта нерухомого майна, була подана заява про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Вважає, що державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на квартири за відповідачем, оскільки з моменту накладення заборони власника за заявою до переходу права власності на квартиру пройшло всього 7 робочих днів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 178079809 та № 177561301, підставою виникнення права власності у ТОВ «ЮК ПІК» є лише Іпотечний договір, вимога про усунення порушень йому не надсилалася, а оцінка квартир взагалі не проводилася, що, на його думку, є порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Крім того, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень існував спір щодо розміру заборгованості за Кредитним договором.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року було відкрито провадження в справі № 760/4781/19 за його позовом до відповідача - ТОВ «ЮК ПІК» про визнання зобов`язань частково недійсними.

Позов мотивований тим, що кредитор за Кредитним договором уже використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2013 році до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 року з нього на користь банку було стягнуто 144 813,98 гр. заборгованості за Кредитним договором, в той час, коли собівартість квартир є набагато вищою за розмір заборгованості за Кредитним договором.

Крім того, ТОВ «ЮК ПІК» не є банком чи фінансовою установою, а тому не може бути іпотекодержателем та не мав права реєструвати на себе право власності на зазначені квартири.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 27 серпня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

30 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача - ТОВ «ЮК ПІК», яким останній просить у позові відмовити.

Не заперечуючи викладених позивачем обставин у частині укладення договорів з ПАТ`Укрпромбанк» та подальших угоди, у той же час зазначив, що 11 січня 2019 року за результатами відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЮК ПІК» було укладено договір № 1085/К купівлі-продажу майнових прав, згідно якого до ТОВ «ЮК ПІК» перейшло право вимоги за кредитним договором № 131/ПВ-06 від 18 травня 2006 року.

В цей же день були укладені договори про відступлення прав вимоги за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором № 131/ПВ-06, а саме: договір про відступлення прав вимоги за договором поруки № 131/ПОР-06 від 18 травня 2006 року, що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , а також договір від 11 січня 2019 року про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 18 травня 2006 року, що був укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, до ТОВ «ЮК ПІК» перейшли права вимоги, що належали ПАТ «Дельта Банк», за кредитним договором № 131/ПВ-06 від 18 травня 2006 року, а також за договорами, що забезпечували виконання умов вказаного кредитного договору.

15 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором № 131/ПВ-06 від 18 травня 2006 року, яку ОСОБА_1 отримав 22 січня 2019 року.

У зв`язку з невиконанням позивачем даної вимоги, на підставі ст. 37 Закону України «Про Іпотеку», товариство звернулося до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , а також на квартиру АДРЕСА_2 .

7 травня 2019 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азіз Огли було зареєстровано право власності на зазначені вище квартири за ТОВ «ЮК ПІК ».

Щодо поданої позивачем заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зазначив, що в якості доказу позивач надав дві картки прийому заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій.

В той же час, доказів накладення такої заборони реєстратором не надав, а наявність лише заяви про заборону вчинення реєстраційних дій не може бути доказом, що така заборона дійсно була накладена.

Крім того, зазначає, що позивач неодноразово звертався до реєстратора з заявою про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Черленюх Л.В. про зупинення державної реєстрації прав. При цьому так і не надав реєстратору рішення суду, що набрало законної сили, про заборону вчинення реєстраційних дій.

Вважає, що державному реєстратору було надано всі, передбачені законом документи, які стали законною підставою для проведення державної реєстрації, у зв`язку з чим останнім було на законних підставах проведено державну реєстрацію права власності.

Крім того, спір про розмір заборгованості за кредитним договором не є підставою для відмови у вчиненні реєстрації права власності і така підстава не передбачена Законом України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Зазначив також, що згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 28-2886/17 від 3 лютого 2017 року щодо учасників відкритих торгів з продажу прав вимог за кредитними договорами або договорами забезпечення виконання зобов`язання, з моменту набрання чинності рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.11.2016 року № 2526, придбавати права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи, які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

06 листопада 2019 року до суду надійшов відзив представника позивача на позов, у якому останній посилається на те, що вимогу відповідача про погашення заборгованості позивач не отримував і це підтверджується витягом з сервісу сайту ПАТ`Укрпошта» про те, що відправлення за приведеним відповідачем номером на адресу позивача не зареєстроване.

Крім того, 18 липня 2018 року Фонд державного майна запровадив Єдину базу звітів про оцінку майна з модулем електронного визначення оціночної вартості майна, в зв`язку з тим, що багато звітів не вносяться в базу і відхиляються в зв`язку з невідповідністю ціни.

Вважає також, що суду слід дослідити ту обставину, що номер сертифіката суб`єкта оціночної діяльності на звітах не відповідає даним, розміщеним на сайті Фонду Держмайна, привівши відповідне посилання.

Додатково звернув увагу на ту обставину, що на момент вчинення реєстраційних дій була накладена заборона позивача, як власника.

Інший відповідач станом на день ухвалення рішення своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

За змістом ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 18 травня 2006 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», був укладений Кредитний договір № 131/ПВ-06.

В якості забезпечення за кредитним договором 18 травня 2006 року між сторонами Кредитного договору був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С.В., зареєстрований в реєстрі за № 1544.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Нацбанком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку», відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, всі права за Кредитним договором та Договорами забезпечення перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

/ а.с. 13 - 20 /

11 січня 2019 року за результатами відкритих торгів / аукціону/, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЮК ПІК» був укладений Договір № 1085/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до ТОВ» ЮК ПІК» перейшло право вимоги за кредитним договором № 131/ПВ-06 від 18 травня 2006 року.

В це же день були укладені договори про відступлення прав вимоги за Договором поруки №131/ОР06 від 18 травня 2006 року, укладеним між ТОВ`Укрпромбанк» та ОСОБА_2 , а також за Договором іпотеки від 18 травня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

/ 70 - 79 /

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За змістом п. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

В ст. 33 Закону зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пунком 4.1 Іпотечного договору від 18 травня 2006 року, укладеного між позивачем та ТОВ`Укрпромбанк», визначено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому поверненні кредиту(чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

-умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

-порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

-прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

За змістом ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Уклавши Договір іпотеки на умовах, викладених у ньому, позивач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені

Звертаючись до суду, позивач не заперечує, що основне зобов`язання за умовами Кредитного договору ним не виконане до цього часу.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України « Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 та ст.35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором № 131/ПВ-06 від 18 травня 2006 року.

Відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначений лист був особисто отриманий ОСОБА_1 22 січня 2019 року.

/ а.с. 80, 85 - 86 /

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Порядок проведення державної реєстрації прав врегульовано ст. 18 Закону.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Як зазначено вище, дані вимоги закону відповідачем виконані, письмова вимога позивачу, як боржнику, була направлена та отримана ним.

Крім того, 05 квітня 2019 року ТОВ »Оціночний стандарт» були складені два Звіти про оцінку нерухомого майна - спірних квартир.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

-відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

-відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

-наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

-наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

За таких обставин суд вважає, що реєстрація права власності на квартири, які є предметом іпотеки, в порядку виконання умов Іпотечного договору, не є порушенням вище приведеного порядку, а дії відповідачів такими, що відповідають вимогам закону.

Суд також вважає, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки відповідачем були дотримані вимоги закону, визначені ст.ст.33,35 Закону України « Про іпотеку», а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо незаконності дій відповідачів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

В п.п.4 пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» / в редакції постанови КМУ № 806 від 09.11.2016 року / відомості про зупинення реєстраційних дій за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав також розміщуються на веб-порталі Мін`юсту для доступу до них заявника з метою їх перегляду, завантаження та друку відповідного рішення суду чи заяви власника об`єкта нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що Рішеннями про зупинення державної реєстрації прав №№ 45025462 та 45025497 від 11 січня 2019 року на підставі заяв позивача приватним нотаріусом Черленюх Л.В., як державним реєстратором, на виконання вимог ст.25 вище приведеного Закону була зупинена державна реєстрація прав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2019 року позивач подавав дві заяви про заборону вчинення реєстраційних дій приватному нотаріусу Євгеньєвій О.М.

В той же час, будь-яких доказів прийняття рішення за поданими ним заявами останній суду не надав.

Крім того, звертаючись до суду, позивач не спростовував, що рішення суду про зупинення реєстраційних дій ним державному реєстратору у встановлений Порядком строк подано не було.

В свою чергу, оспорювані позивачем реєстраційні дії були проведені 07 травня 2019 року, тобто в строк, який перевищує 10 днів з моменту подачі позивачем заяв державному реєстратору та неподання ним рішення суду про зупинення реєстраційних дій.

/ а.с.29 - 33; 89 - 90 /

Таким чином, дії державного реєстратора при вчиненні реєстраційних дій відповідали вимогам закону.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оцінка майна при проведенні реєстраційних дій відповідачем була проведена і вартість оціненого майна позивачем не оспорювалася.

Оцінка проведена в поряду, визначеному ст.37 Закону України « Про іпотеку», а саме суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ »Оціночний стандарт», право на проведення робіт з оцінки майна якого підтверджене Сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності №795/18 від 16 жовтня 2018 року, виданим Фондом державного майна України, а також іменним Сертифікатом Українського товариства оцінювачів №2019.

З Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 658 від 17 травня 2018 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 року за № 677/32129, цей Порядок визначає механізм ведення Фондом державного майна України єдиної бази даних звітів про оцінку, реєстрації в ній звіту про оцінку майна, складеного для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), у випадках, передбачених Податковим кодексом України, розміщення, використання, зберігання в ній інформації зі звіту про оцінку майна та документів про нерухоме, рухоме майно та майнові права, а також механізм взаємодії єдиної бази даних звітів про оцінку з авторизованими електронними майданчиками.

Відповідно до п.6 ч.4 Розділу П Порядку нотаріуси або особи, які вчиняють дії щодо операції з відчуження об`єктів рухомого майна, здійснюють перевірку реєстрації звіту про оцінку в Єдиній базі, наявності присвоєння звіту про оцінку унікального номера шляхом звіряння інформації з отриманого ними звіту про оцінку у паперовій формі з відображеною у відповідних полях Єдиної бази інформацією про об`єкт оцінки (в тому числі інформацією про оціночну вартість).

Таким чином, обов`язок перевірки реєстрації звіту покладено на реєстратора при вчиненні реєстраційних дій, а не особою, яка звернулася за їх вчиненням.

Посилаючись на дану обставину позивач не зазначає, що така перевірка державним реєстратором не була проведена і доказів її непроведення суду не надає.

Відповідно до ч.ч.1 -4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зазначаючи про це в запереченні на відзив, будь-яких доказів невнесення Звітів про оцінку майна до вказаної бази позивач суду не надав, як і надав будь-яких доказів того, що така оцінка проведена неналежним суб`єктом.

Таким чином і ці твердження позивача суд не приймає до уваги.

Щодо направлення та вручення позивачу вимоги про погашення заборгованості, відповідачем надані належні докази їх відправлення та вручення, окрім самого зворотнього повідомлення про вручення, ще і відстеження з сайту Укрпошти, а тому і в цій частині твердження позивача до уваги не приймаються.

/ а.с. 80 - 86 /

Крім того, суд також зважає на те, що позивач, звертаючись до суду, не оспорює результатів торгів, договору про відступлення прав вимоги, та самої оцінки предметів іпотеки.

Звернення позивача до суду в квітні 2019 року, тобто після проведення електронних торгів та укладення Договору про відступлення прав вимоги, а також наявності рішення суду від 2013 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, не є підставою для висновку про незаконність реєстраційних дій.

Крім того, наявність рішення суду про стягнення заборгованості не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Великої Палати від 18 вересня 2018 року в справі № 921/107/15-г/16, згідно з якою наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Виходячи з викладеного вище суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 3,6,15, 16, 575,590,626, 627, 628, 629, 1049 - 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 3,7,9, 12,33, 35, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 10,18, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК», реєстратора Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусейн Азіз Огни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва