КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3219/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Київ

справа № 759/4788/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору,

за позовом ОСОБА_3 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою заборгованість у розмірі 169290,00 грн., яка складається із: заборгованості зі сплати пайового внеску з урахуванням індексу інфляції у сумі 129620,00 грн. та пені - 39670,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір №16 пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва, відповідно до умов якого останній зобов'язався сплачувати пайову участь (внески) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв'язку із будівництвом садового будинку літ «А» по АДРЕСА_1 (с/т «Нивки»), розмір внеску складає 115320,00 грн., термін сплати до 22 лютого 2016 року.

Вказував, що зобов'язання за укладеним договором ОСОБА_2 не виконав, а несплата ним пайового внеску призводить до недоотримання коштів бюджетом міста Києва, чим порушуються інтереси територіальної громади.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір №16 від 01 лютого 2016 року пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва, укладений між Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на час укладення спірного договору ОСОБА_5 перебував з нею у шлюбі, вона не надавала згоди на укладення спірного договору, згідно умов якого грошові кошти, які є спільним майном подружжя підлягають сплаті на користь Департаменту, а тому вважає, що такий договір є недійсним.

Вказувала, що оскаржуваний договір було підписано не уповноваженою особою, оскільки начальник управління з питань пайової участі ОСОБА_6, яка підписала договір зі сторони Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не була його керівником та не мала довіреності на вчинення таких дій.

Зазначала, що ОСОБА_5 не подав жодних заяв про початок будівельних робіт у 2016 році та не мав наміру забудови земельної ділянки, а тому він не є замовником та вважає, що за таким умов договір був укладений всупереч існуючого порядку.

У червні 2018 рокувідповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив розірвати договір №16 від 01 лютого 2016 року пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва укладений між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він на виконання положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заяви про початок будівельних робіт у 2016 року не подавав та статусу замовника не набув.

Вказував, що внаслідок зміни обставин земельну ділянку по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва ним було відчужено відповідно до договору дарування б/н від 12 лютого 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7, отже, станом на дату виконання договору №16 від 01 лютого 2016 року він вже не був ні власником, ні забудовником земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Зазначав, що об'єктивні обставини вказують на наявність підстав для розірвання договору №16 від 01 лютого 2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_5 прийняті до спільного розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської зади (КМДА) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та зустрічний позов ОСОБА_2 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про розірвання договору - задоволено.

Визнано недійсним договір № 16 від 01 лютого 2016 року пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, укладений між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) задовольнити в повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не вірно застосував ч.ч.2, 3 ст.65 СК України в частині відсутності письмової згоди другого з подружжя на укладення спірного договору, оскільки договір №16 від 01 лютого 2016 року пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва не підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не стосується цінного майна та згода другого з подружжя на укладення договору відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не вимагається.

Зазначав, що суд не звернув увагу на те, що садовий будинок АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва збудовано ОСОБА_2 у 2006 році за власні кошти та він проживає в ньому на постійній основі з 2007 року, а тому вважає, що ОСОБА_5 набув статус замовника будівництва ще у 2006 році.

Вказував, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що на момент укладення договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 ОСОБА_2 був власником земельної ділянки та був наділений усіма правами на укладання договору пайової участі, оскільки договір дарування земельної ділянки був укладений лише 12 лютого 2016 року.

Посилався на те, що при укладанні договору пайової участі сторонами було погоджено істотні умови договору відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно яких у випадку порушення термінів сплати пайового внеску, зазначених у договорі, сума платежу на момент оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті, а тому на момент здійснення розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2017 року суму пайового внеску відкориговано на індекс інфляції 2,584 станом на 01 січня 2017 року по відношенню до 01 січня 2009 року.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказувала на те, що оскаржуваний договір був укладений всупереч існуючого порядку, а тому він обґрунтовано визнаний судом першої інстанції недійсним.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Частиною 1 ст.40 вказаного Закону визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до Порядку визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 30 грудня 2010 року №573/5385, пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста (надалі - пайова участь) є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету міста Києва без урахування ПДВ.

Згідно з п.4.5 Порядку вирішення питань щодо пайової участі та розрахунки розмірів пайового внеску здійснюються Управлінням після одержання звернення забудовника (інвестора) і наступних обов'язкових документів:

при будівництві (реконструкції) будь-яких об'єктів, крім телекомунікаційних мереж, - документи на землекористування, документи про затвердження у встановленому порядку проектної та кошторисної документації будівництва (реконструкції) з техніко-економічними показниками, листом- погодженням Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, календарного графіку будівництва (реконструкції) та пропозицій щодо термінів оплати пайового внеску.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на замовника забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті покладено зобов'язання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, укладення якого є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 27 вересня 2005 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0611 га на АДРЕСА_1 (с/т «Нивки») у Святошинському районі міста Києва (а.с.101).

На вказаній земельній ділянці побудований садовий (дачний) будинок НОМЕР_4, що не заперечувалося сторонами.

З реєстраційного посвідчення НОМЕР_5 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11 квітня 2007 року та технічного паспорта на садовий (дачний) будинок НОМЕР_4 вбачається, що вищевказаний садовий будинок належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с.13, 80-91).

22 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з заявою, в якій просив надати висновок щодо необхідності вирішення питання пайової участі у створенні інфраструктури міста Києва у зв'язку з потребою в отриманні реєстрації у садово-дачному будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Святошинський район), враховуючи той момент, що у 2006 році, коли будинок було збудовано та у 2007 році, коли будинок було зареєстровано, не було постанови про сплату пайового внеску (а.с.132).

15 січня 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) заяву з проханням поновити проекти договорів у зв'язку із будівництвом садового будинку літ «А», загальною площею 355,50 кв.м (в т.ч. гараж площею 21,70 кв.м) на АДРЕСА_1) у Святошинському районі міста Києва (а.с.133).

01 лютого 2016 року між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_2 укладено договір №16 пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва (а.с.6-8).

Пунком 1.1. вказаного договору визначено, що його предметом є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва у зв'язку з будівництвом садового будинку літ. «А», загальною площею 355,50 кв.м (в т.ч. гараж площею 21,70 кв.м) на АДРЕСА_1) у Святошинському районі міста Києва.

Згідно з п.п.1.3, 2.1 договору розмір пайового внеску становить 115,32 тис. грн. та забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 115,32 тис. грн. (без ПДВ) на умовах, визначених у цьому договорі.Дані розрахунки є невід'ємною частиною цього договору.

Забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п.2.1 цього договору, у строк до 22 лютого 2016 року включно (п.3.1 договору).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача договір пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 укладався згідно наданих відповідачем ОСОБА_2 документів, а саме: технічного паспорту виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 20 квітня 2007 інвентаризаційна справа №787/29 та акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 17 травня 2007, згідно якого садовий будинок АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва загальною площею 355,50 кв.м збудовано у 2006 році (а.с.80-95).

У довідках, виданих садівницьким товариством «Нивки» від 21 січня 2008 року №1 та від 23 грудня 2014 року №12/2 вказано, що будинок АДРЕСА_1 зведений ОСОБА_2 за власні кошти у 2006 році та останній проживає в ньому на постійній основі з 2007 року.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 набув статус замовника будівництва ще у 2006 році.

Отже, на момент укладення договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 ОСОБА_5 був власником земельної ділянки та будинку, який на ній побудований, а відтак, був наділений усіма правами на укладення вказаного договору та в подальшому його виконання.

А відтак, доводи відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 на виконання положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заяви про початок будівельних робіт у 2016 року не подавав, не мав наміру забудови земельної ділянки та статусу замовника не набув колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються вищевикладеним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором пайової участі від 01 лютого 2016 року №16не виконав, кошти не сплатив, а несплата останнім пайового внеску призводить до недоотримання коштів бюджетом міста Києва, чим порушуються інтереси територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1.1. договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 визначено, що у випадку порушення зазначених в п.3.1 цього договору строків сплати пайового внеску сума платежу на момент здійснення забудовником оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті.

Згідно з п.4.1.2 вказаного договору забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсоток від заборгованості пайового внеску, зазначеного у п.2.1 цього договору за кожен день прострочення.

Пеня, що передбачена даним пунктом договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Оскільки, ОСОБА_2 в порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та умов договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 не сплатив кошти пайової участі, у зв'язку з чим з нього підлягають стягненню кошти пайової участі та штрафні санкції за невиконання умов договору.

Разом з тим,позивач, звертаючись до суду з даним позовом, розрахував період прострочення з 22 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року.

Однак, як вбачається з умов договору пайової участі забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п.2.1 цього договору, у строк до 22 лютого 2016 року включно (п.3.1 договору), а відтак з 23 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що прострочив виконання умов договору, а отже, з цього часу - 23 лютого 2016 року позивач має право на нарахування інфляційних втрат та пені від невиконання умов договору.

Так, розрахунок інфляційних втрат вираховується як: 115,32*2,584/2,299 = 129620 грн. (сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції).

Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 129620 грн. за період з 23 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року.

Розрахунок пені обчислюється як: 115,32*0,1%*343 дні = 39554,76 грн.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 39554,76 грн. за період з 23 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року.

Таким чином, загальна сума стягнення у зв'язку з невиконанням договору пайової участі становить 169174,76 грн.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що наведені розрахунки заборгованості в Розрахунку №1 та Розрахунку №2 є необґрунтованими, не зрозуміло, яким чином він проводився із застосуванням індексу інфляції з 01 січня 2009 року по 01 січня 2016 року колегія суддів відхиляє, оскільки вказані розрахунки були складені 26 січня 2016 року, підписані ОСОБА_2 та є складовою частиною договору.

При цьому, ОСОБА_2 не заявлялися вимоги про визнання спірного договору недійсним повністю або в частині розрахунків.

З цих підстав також і ОСОБА_3 не заявлялися вимоги про визнання договору недійсним.

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позову.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та позов ОСОБА_3 про розірвання договору, суд першої інстанції виходив з того, що на момент початку зобов'язань, а саме: 22 лютого 2016 року по договору від 01 лютого 2016 року ОСОБА_2 не був власником земельної ділянки АДРЕСА_1 яка була ним відчужена на підставі договору дарування від 12 лютого 2016 року та її забудовником, спірний договір пайової участі № 16 виходить за межі дрібного побутового правочину та укладений без згоди іншого подружжя, а саме: ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з такимивисновкамисуду першої інстанції виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що вона не надавала згоди на укладення спірного договору, згідно умов якого грошові кошти, які є спільним майном подружжя підлягають сплаті на користь Департаменту, а тому вважає, що такий договір є недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 07 травня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.38), тобто на час укладення спірного договору відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Доводи ОСОБА_3 про те, що при укладенні договору пайової участі від 01 лютого 2016 року були порушені вимоги ст.65 СК України колегія суддів відхиляє, оскільки оспорюваний договір не створює правових наслідків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Крім того, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 30 грудня 2010 року №573/5385 не передбачено нотаріального посвідчення чи державної реєстрації договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Доводи позовної заяви ОСОБА_3 про те, що оскаржуваний договір було підписано не уповноваженою особою, оскільки начальник управління з питань пайової участі ОСОБА_6, яка підписала договір зі сторони Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не була його керівником та не мала довіреності на вчинення таких дій, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.9.10 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Про затвердження Положення про департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)» від 30 вересня 2013 року №1717 директор Департаменту видає в межах своєї компетенції накази, організовує і контролює їх виконання. Накази директора Департаменту, які зачіпають права, свободи та законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації в Головному управлінні юстиції у місті Києві в установленому порядку.

Згідно з наказом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 08 жовтня 2013 року №103 «Про розподіл обов'язків щодо права підпису документів» надано право підпису ОСОБА_6 начальнику управління з питань пайової участі Департаменту, таких документів:

договорів пайової участі у створенні соціальної та інженерно- транпортної інфрастуктури міста Києва та додаткових угод до них;

договорів компенсації витрат за інженерну підготовку (в т.ч. гідронамив) території та додаткових угод до них;

розрахунків щомісячних часток та заборгованості по сплаті пайової участі згідно укладених договорів та додаткових угод до них;

розрахунків щомісячних часток та заборгованості по сплаті компенсації витрат за інженерну підготовку (в т.ч. гідронамив) території згідно укладених договорів та додаткових угод до них;

довідок та доповнень до них про виконання умов договорів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва і комменсації витрат за інженерну підготовку (в т.ч. гідронамив) території (спільно з начальником відділу бухгалтерського обліку та звітності - головним бухгалтером) (копія наказу додається).

Пунктом 2 наказу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2016 року НОМЕР_4 «Про розподіл обов'язків щодо права підпису документів у Департаменті економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської (КМДА)» визнано таким, що втратив чинність наказ Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 08 жовтня 2013 року №103 «Про розподіл обов'язків щодо права підпису документів».

А, отже, на дату укладання спірного договору ОСОБА_6 була наділена правом підпису спірного договору.

Разом з тим, суд першої інстанції на вищевказані обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16.

За вищевказаних обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання договору пайової участі від 01 лютого 2016 року №16 недійсним підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Крім того, згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договору дарування земельної ділянки від 12 лютого 2016 року подарували ОСОБА_10 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному договорі у п.5 зазначено, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору вільна від забудов та споруд, самовільного будівництва на земельній ділянці немає.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про розірвання договору пайової участі, ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок зміни обставин, а саме відчуження ним земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва на підставі договору дарування б/н від 12 лютого 2018 року, станом на дату виконання договору №16 від 01 лютого 2016 року він вже не був ні власником, ні забудовником земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Вважав, що об'єктивні обставини вказують на наявність підстав для розірвання спірного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, підписуючи договір від 01 лютого 2016 року №16 пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва погодився з усіма його умовами, про що свідчить його підпис на договорі.

При цьому, відчужуючи 12 лютого 2016 року земельну ділянку відповідач ОСОБА_2 діяв на власний розсуд, знаючи про невиконані ним зобов'язання за спірним договором.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для розірвання договору з підстав істотної зміни обставин, оскільки відчуження ОСОБА_2 земельної ділянки не звільняє його від виконання зобов'язань за договором, так як сплата пайового внеску здійснювалася саме внаслідок здійснення ОСОБА_2 забудови земельної ділянки, яку він здійснив ще в 2006 році.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини, а відтак рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних вимог.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про задоволення частково апеляційної скарги позивача.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у розмірі 7402,58 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 - скасувати та ухвалити нове.

Позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), місцезнаходження: місто Київ, вул. Хрещатик, 36, заборгованість за договором у розмірі 169174 грн. 76 коп., яка складається з: суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції - 129620 грн., пені - 39554 грн. 76 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), місцезнаходження: місто Київ, вул. Хрещатик, 36, судові витрати у розмірі 7402 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), місцезнаходження: місто Київ, вул. Хрещатик, 36, судові витрати у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: