Справа № 462/7217/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3002/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника ОСОБА_2 «ФК «Форінт» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт», треті особи Пустомитівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державне підприємство «СЕТАМ» про визнання частково недійсними договорів, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволені заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт», треті особи Пустомитівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державне підприємство «СЕТАМ» про визнання частково недійсними договорів.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити заяву про забезпечення позову. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 «ФК «Форінт» є стягувачем в межах виконавчого провадження за яким відбувається реалізація іпотечного майна, а у разі визнання оспорюваних договорів недійсними у відповідача не буде жодних підстав для стягнення заборгованості та реалізації іпотечного майна, проте у разі реалізації іпотечного майна на електронних торгах, відновити порушені права позивача навіть за наявності відповідного рішення суду буде неможливо, оскільки ОСОБА_2 «ФК «Форінт» без відповідних правових підстав реалізує передане йому право вимоги, а рішення суду жодним чином не зможе відновити порушені права позивача.

В судове засідання окрім представника відповідача ОСОБА_2 «ФК «Форінт» ОСОБА_3, решта учасників справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності, зважаючи на те, що інші учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що позиція, зокрема, апелянта викладена у апеляційній скарзі із додаванням ряду додаткових документів.

Клопотання апелянта (позивача) про відкладення розгляду справи у звязку із захворюванням та пошуком уповноваженого представника не слід вважати обґрунтованим, оскільки жодних доказів на підтвердження такого клопотання подано не було.

Крім цього, зважаючи на призначення справи за значний період (ухвала про призначення справи до судового розгляду від 6.02.2019 року), отримання повідомлення про судове засідання позивачем 22.02.2019 року, тобто більш ніж за десять днів до судового засідання, позивач взмозі був вчинити дії для забезпечення своєї участі чи уповноваженого представника у судове засідання або подати докази неможливості здійснення цього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів клопотання про забезпечення позову, позовної зави , апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 247, ч.1, 2 ст. 149, п.2 ч.1 ст. 150, ст. 18 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 129-1 Конституції України, ст. 516 ЦК України та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що, як вбачається із доданих заявником до матеріалів позовної заяви копій документів, звернення стягнення на вказане заявником майно відбувається на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.11.2012р. про стягнення із ОСОБА_6, який помер у вересні 2014 року, заборгованості в сумі 214381,10 доларів США та 321232,95 грн. Вказане рішення набрало законної сили та відповідно кредитором обрано спосіб захисту цивільного права шляхом реалізації нерухомого майна. Відтак, вказане рішення суду є чинним, набрало законної сили та має бути виконане. Також судом враховано, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги. Крім цього, при вирішенні питання щодо вжиття вказаних заявником заходів забезпечення позову, суд врахував інтереси відповідачів, інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням вказаних заходів забезпечення позову. Враховуючи наведене, зокрема суть спору, інтереси осіб, права яких можуть бути порушені, співмірність наслідків заборони вчиняти дії, спрямовані на реалізацію вказаного заявником майна та позовних вимог, суд прийшов до переконання про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обовязку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обовязку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 зазначено, що суди, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-зясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та розяснень схожих правовідносин судом касаційної інстанції, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт», треті особи Пустомитівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Державне підприємство «СЕТАМ» у якому просив:

-визнати частково недійсним Договір (портфельного відступлення права вимоги) №Б/Н від 11.04.2018 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт» в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №010/08-3/2652/в від 28.02.2007р. зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього, Кредитним договором №010/08-3/2653/в від 28.02.2007 зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього та Кредитним договором №010/08-4/0027 від 22.04.2010р. зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього, які укладено в рамках Генерального кредитного договору №80 від 27.02.2007р.;

-визнати частково недійсним Договір відступлення прав за іпотечними договорами №Б/Н від 11.04.2018 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт» в частині відступлення права вимоги за Іпотечним договором №80/3 від 23.02.2007 року, посвідченим 28.02.2007р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та внесеним до реєстру за №Д-208 на нерухоме майно, а саме: овочесховище під літерою «О-1», загальною площею 105 кв.м., їдальні під літерою «Г-2» загальною площею 589,7 кв.м. за адресою: місто Львів, вулиця Рудненська, 14а/1, яке належало на праві власності ОСОБА_6

Крім цього, ОСОБА_4 подав до суду клопотання про забезпечення позову, у якому просив заборонити органам державної виконавчої служби, Державному підприємству «СЕТАМ», ОСОБА_2 Фінансова компанія «Форінт» та іншим особам здійснювати будь-які дії (вилучати майно, передавати його на реалізацію торговельній організації та інші дії), спрямовані на продаж (реалізацію) наступного нерухомого майна: нежитлових будівель овочесховище під літерою «О-1», загальною площею 105 кв.м., їдальня під літерою «Г-2» загальною площею 589,7 кв.м. за адресою: місто Львів, вулиця Рудненська, 14а/1.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та їх розяснень, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам вважає заяву ОСОБА_4 необґрунтованою, такою, що правильно відхилена судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції правильно враховано, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Окремо, що стосується заходів забезпечення, про вжиття яких просить позивач, то такі дійсно, у випадку їх вжиття могли б теоретично захистити, за певних умов, певні права та інтереси позивача, однак такі жодним чином не стосуються предмету спору та жодним чином не можуть вплинути на хід виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання.

Крім цього, як наведено, позовними вимогами є вимоги про визнання недійсними частково договорів про відступлення права вимоги та виконання можливого рішення суду про задоволення позову жодним чином не стосуватиметься питання реалізації нежитлового приміщення

Тобто виконання можливого рішення суду про задоволення позову не залежатиме від вчинення будь-яких дій спрямованих на продаж нерухомого майна, та можливе рішення суду про визнання недійсними договорів може бути виконане незалежно від дій повязаних із приміщенням, самим фактом ухвалення такого рішення. Вимог ж позивачем про застосування певних наслідків недійсності правочинів, що теоретично могли б стосуватися самого нерухомого майна про заборону реалізації якого йдеться, заявлено не було.

Крім цього, слід вказати, що, звернення стягнення на вказане заявником майно відбувається на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.11.2012р. про стягнення із ОСОБА_6, який помер у вересні 2014 року, заборгованість в сумі 214 381,10 доларів США та 321 232,95 грн. Вказане рішення набрало законної сили та відповідно кредитором обрано спосіб захисту цивільного права шляхом реалізації нерухомого майна.

Тому, вказаними заявником заходами забезпечення позову будуть порушені інтереси кредитора. Так, вжиття заходів забезпечення, про які просить позивач фактично по суті зупинять виконання судового рішення у виконавчому провадження ВП №43795154. Вказане є неприпустимим.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та постановлена з дотримання вимог закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8