КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ 30 серпня 2019 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договором іпотеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів, посилаючись на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» надіслало їй листа, що начебто є її новим кредитором, додавши до листа копію договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитними договорами, підписаними нею з ПАТ «КБ Надра», передане за цим договором право вимоги відносно суми заборгованості в розмірі 1892047,90 грн. Також до листа була додана копія договору від 25 квітня 2019 року про відступлення прав за договором іпотеки, за яким було передано право вимоги за договором іпотеки, предметом якої виступала квартира АДРЕСА_1 . Вважала вказані договори незаконними, оскільки не погоджувалась із розміром заборгованості, право вимоги за якими було передане; крім того, право вимоги за договором іпотеки відступлене з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» договір від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, підписаними між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» договір від 25 квітня 2019 року відступлення прав за договором іпотеки № 2 П/82/2008-840, підписаним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

ОСОБА_1 також подала до суду заяву про забезпечення позову, просила суд забезпечити поданий позов встановленням заборони ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» на здійснення позасудових заходів звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачені ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», а саме встановленням заборони на реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та встановленням заборони здійснювати продаж квартири, що є предметом іпотеки від імені ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Вказані заходи забезпечення позову вважала за потрібне застосувати, оскільки, якщо це не зробити, ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» буде здійснювати дії по реєстрації або продажу квартири іпотеки. Про те, що буде здійснюватися продаж або реєстрація права власності, позивача повідомила сама компанія в письмовому вигляді відповідною вимогою, копія якої додається. У зв`язку із зазначенням позивач вважала необхідним встановити вищезазначені заборони, оскільки квартира, яка є власністю позивача, може бути продана іншим особам і виникнуть складнощі у поновленні прав позивача, оскільки потрібно буде повертати його від інших осіб, які можуть мати статус добросовісного набувача. Додатково зазначала, що існує очевидна недійсність оскаржуваних договорів, оскільки в цих договорах переданий розмір заборгованості, який не відповідає дійсності, що нею обґрунтовано в позові.

На підставі вищевикладеного просила в порядку забезпечення позову заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» вчиняти дії відносно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» до ухвалення рішення по суті спору, а також заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» вчиняти дії відносно продажу квартири АДРЕСА_1 будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, в порядку забезпечення позову заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду по суті спору. Крім того, застосовано зустрічне забезпечення, зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва грошові кошти в сумі 283807 грн. у десятиденний строк з дня постановлення ухвали та роз`яснено, що у разі ненадання суду протягом визначеного строку документів, що підтверджують надання зустрічного забезпечення, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині зустрічного забезпечення, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року в цій частині та винести постанову, якою зустрічне забезпечення не застосовувати. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції просила залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що ЦПК України не зобов`язує заявника подавати докази наявності в нього майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові. Суду були надані докази того, що у власності заявника перебуває квартира, спір відносно якої і виник, а тому доводи суду, що відсутня інформація про обсяг майна, є необґрунтованими.

Суд вказав, що заявник має зазначити про майно, достатнє для відшкодування можливих збитків. Незрозумілим є з правової точки зору, як заявник може визначити достатність майна та більше того, розмір можливих завданих збитків, як взагалі можна оцінити та визначити абстрактну величину. Суд зазначає про можливість збитків, завданих іншим особам, але навіть не наводить видів збитків, які можуть бути завдані.

Суд визначив, що для зустрічного забезпечення розмір в 15 % внесення на депозит грошових коштів буде достатнім, але відсутнє обґрунтування такого розміру, та не враховано, що позивач оспорює договір про відступлення права вимоги як правочин, а спір відносно стягнення боргу відсутній.

Суд також пришов до висновку, що сума грошових коштів в розмірі 283807 грн. є співмірною з можливими збитками, завданими позивачем. Вказаний довід вважала необґрунтованим, оскільки не зрозуміло, як суд визначив можливий розмір збитків і чому визначення цих збитків не наведено в оскаржуваній ухвалі.

Вважала, що у суду не було обов`язку застосовувати зустрічне забезпечення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого застосування зустрічного забезпечення є беззаперечним правом суду, яким Дарницький районний суд м. Києва і скористався, постановляючи ухвалу від 30 серпня 2019 року. На підставі того, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову обмежує правомочність розпорядження майном та з урахуванням конкретних обставин, якими обґрунтовуються вимоги позову, підстави і предмет позову та відсутність відомостей про майновий стан позивача, який не надав доказів наявності майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадках відмови у позові, суд вбачив підстави для застосування зустрічного забезпечення у розмірі 15 % від суми оспорюваної заборгованості, а саме 283807 грн., які позивач повинен внести на депозитний рахунок суду. Відповідач погоджувався із такими висновками, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, постановленою із дотриманням норм процесуального права та чинного законодавства України.

Вказував, що заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 обмежує ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» в можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, є доцільним забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів, посилаючись на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» надіслало їй листа, що начебто є її новим кредитором, додавши до листа копію договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитними договорами, підписаними нею з ПАТ «КБ Надра», передане за цим договором право вимоги відносно суми заборгованості в розмірі 1892047,90 грн. Також до листа була додана копія договору від 25 квітня 2019 року про відступлення прав за договором іпотеки, за яким було передано право вимоги за договором іпотеки, предметом якої виступала квартира АДРЕСА_1 . Вважала вказані договори незаконними.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» вчиняти дії відносно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» до ухвалення рішення по суті спору, а також заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» вчиняти дії відносно продажу квартири АДРЕСА_1 будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Зазначену заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» буде здійснювати дії по реєстрації або продажу квартири, яка є предметом іпотеки, договір про передачу прав вимоги за яким нею оспорюється. Про те, що буде здійснюватися продаж або реєстрація права власності, позивача повідомила сама компанія в письмовому вигляді відповідною вимогою. Якщо квартира, яка є власністю позивача, буде продана іншим особам, виникнуть складнощі у поновленні прав позивача, оскільки потрібно буде повертати його від інших осіб, які можуть мати статус добросовісного набувача.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 надано вимогу від 15 травня 2019 року № 15/52 про усунення порушень умов кредитного договору № 2/П/82/2008-840 від 03 квітня 2008 року, яка надійшла на її адресу від ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», у якій позивача попереджено, що у випадку невиконання вимоги протягом 30 днів, товариство розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки будь-яким способом на власний розсуд, в тому числі шляхом досудового врегулювання (а. с. 4 - 7).

Також із Дарницького районного суду м. Києва на запит Київського апеляційного суду надійшла копія позовної заяви ОСОБА_1 , до якої додані в копіях договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 квітня 2019 року, договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 25 квітня 2019 року, витяг з реєстру виконавчих проваджень, публічний паспорт активу за кредитним договором № 2/П/82/2008-840, протокол електронного аукціону, договір іпотеки та кредитний договір.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвала суду першої інстанції в частині забезпечення позову ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Застосовуючи зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив із того, що обраний заявником спосіб забезпечення обмежує правомочність розпорядження майном, послався на врахування конкретних обставин, якими обґрунтовуються вимоги позову, підстави і предмет позову та відсутність відомостей про майновий стан позивача, який не надав доказів наявності майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові, і вбачав підстави для застосування зустрічного забезпечення у розмірі 15 % від суми оспорюваної заборгованості - 283807 грн., які позивач повинен внести на депозитний рахунок суду, що на думку суду є співмірним із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати особа у зв`язку із забезпеченням позову.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадку, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Частиною 4 ст. 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Разом із тим, судом першої інстанції не наведено жодних мотивів щодо визначення розміру можливих збитків, які, на думку суду, можуть бути понесені відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 , щодо якої вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій, залишається зареєстрованим за позивачем.

Можливою підставою для реєстрації права власності на зазначену квартиру за відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» можуть бути кредитний договір та договір іпотеки, законність відчуження права вимоги за якими оскаржується ОСОБА_1 .

Отже, внаслідок заборони вчинення реєстраційних дій відповідач обмежений у можливості розпорядження даним майном, якої він не мав і до моменту постановлення ухвали про забезпечення позову, оскільки квартира АДРЕСА_1 у його власності не перебуває, а тому забезпечення позову жодним чином не впливає на майновий стан відповідача.

Не наводиться жодних аргументів щодо ймовірних збитків та їх розміру і у відзиві ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» на апеляційну скаргу, яке лише погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині.

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 своєю заявою про забезпечення позову обмежує ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» в можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, самі по собі не є доказом спричинення збитків, враховуючи, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, а тому в даному випадку право ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» на звернення стягнення на предмет іпотеки буде лише відтерміноване.

Крім того, визначаючи розмір зустрічного забезпечення в 15 % від суми оспорюваної заборгованості, суд першої інстанції жодним чином не мотивував саме такого розміру і не врахував, що позивачем оспорюється не сума заборгованості, а правомірність набуття ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, тобто позовні вимоги не мають майнового характеру.

Таким чином, зустрічне забезпечення, вжите судом, не є співмірним із заходами забезпечення позову, відтак ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року в цій частині не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд враховує, що відповідач не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду першої інстанції із належним чином обґрунтованою заявою про зустрічне забезпечення в порядку ч. 6 ст. 154 ЦПК України, однак станом на даний час із матеріалів справи не вбачається, що обраний заявником і застосований судом захід забезпечення позову спричинить невідновлювальну шкоду відповідачу, крім того, відсутні обставини, визначені ч. 3 ст. 154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення, а тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для його застосування.

Оскільки зустрічне забезпечення застосоване за ініціативою суду першої інстанції, а не за заявою відповідача, апеляційним судом з даного питання власної постанови не приймається.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду в частині зустрічного забезпечення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року в частині зустрічного забезпечення скасувати.

В іншій частині ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.