Дата документу 12.02.2019
Справа № 334/8152/17
Провадження № 2/334/498/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він проходив військову службу та, зокрема, в період 02.06.2015 по 04.08.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у с. Успенівка, с. Воскресенка Донецької області, про що свідчить довідка від 29.09.2015 року №625 та військовий квиток серії НОМЕР_1 . Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1243 від 21.04.2017 року «Захворювання капітана у запасі ОСОБА_1 , 1961 року народження: «Розповсюджений остеохондроз, вертеброгеннацервікотораколюмбалгія, хронічний рецидивуючий перебіг, стадія загострення, помірно виражений больовий синдром. Енцефалопатія складного генезису. Післятравматичний стресовий розлад. Двобічна хронічна сенсоневральна туговухість І-ІІ ст. Ангіопатія сітківки обох очей.», що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ». Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0825749 від 31.05.2017 року та довідки до акта огляду МСЕК серія АЕ № 0009568, позивачу була встановлена 3 група інвалідності з 40% втрати професійної працездатності. Після проходження військової служби, де велися бойові дії,позивач отримав значні чисельні захворювання травми, які постійно його турбують. Від перебування на стаціонарному лікуванні та подальшого лікування його стан здоров`я не покращився, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих під час захисту Батьківщини він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок безпосередньої участі в бойових діях отримав чисельні захворювання, основним з яких є остеохондроз та туговухість, його щоденно турбують болі в поперековому відділі хребта, обмеження руху в хребті у трьох площинах, біль і хрускіт в шийному відділі хребта, головний біль постійного характеру, шум в голові, зниження слуху, болі у хребті та голові є нестерпними, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також згубно впливає на стан його здоров`я,виникають проблеми з артеріальним тиском, він не може вільно пересуватися, оскільки після ходіння впродовж 3-4 годин відчуває сильний, нестерпний біль. Після будь-якого фізичного навантаження він 2-3 дні перебуває в постільному режимі. У зв`язку із травмами та захворюваннями, отриманими в результаті захисту Батьківщини, порушено нормальний життєвий стан позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, став роздратованим, що позначається на відносинах із родиною та знайомими. Також, позивач не має можливості працювати, оскільки його стан здоров`я не дає мені можливості виконувати навіть саму легку роботу, що поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину, а на пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним є просто неможливим. До того ж, він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров`я, оскільки в поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не можу придбати через їх високу ціну. Позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено нормальні життєві зв`язки позивача, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та все це негативно позначається на його душевному стані.
Позивач просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 240 000 грн.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачу судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на позові наполягає у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без його участі та відмовити у позові у повному обсязі. Надав до матеріалів справи відзив на позов, в якому зазначив, що позивач не надав відповідно позовних вимог будь-яких документальних доказів своїх моральних страждань, також позивачем не надані первинні медичні документи, які б свідчили про виникнення хвороб позивача та їх причини. Наявність захворювань позивача, що виникли в період проходження служби, не встановлює причин захворювань та не підтверджує протиправності дій Міністерства оборони України. Аналогічний висновок зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26.07.2017 року по справі № 127/24193/15-ц. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач в позові не надає на підтвердження позову належних і допустимих доказів. Отже, наявність шкоди не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при ньому правильно визначити суб`єкта такої відповідальності. В даному випадку позивачем не доведений факт неправомірних дій або бездіяльності, вини Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди. Позивачем не надано доказів того, що захворювання (інвалідність) настали не з його вини. В наданій копії довідки до акту огляду МСЕК взагалі не вказано, яка хвороба стала причиною інвалідності (інвалідність навіть не безстрокова, а встановлена строком до червня 2019 року). Позивач є військовим пенсіонером користується всіма передбаченими пільгами. Крім того, лише для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу. Позивач же не е військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби. Військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вже користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та Законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими Законами. Позивач за його словами отримав захворювання під час захисту Батьківщини. Але для участі в проведенні в АТО позивач був направлений в відрядження не з ініціативи Міністерства оборони України, а за рішенням Антитерористичного центру при Службі безпеки України, оскільки, відповідно до Статті 7 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організація і проведення антитерористичних операцій та координація діяльності суб`єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до конкретних антитерористичних операцій покладається на Антитерористичний центр при Службі безпеки України. А правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові №2- 86гс14 від 21.10.2014 року, на яку посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій та бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи при вибухах боєприпасів на складах в с. Новобогданівка, тому позовні вимоги є необґрунтованими.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що капітан ОСОБА_1 дійсно в період з 02.06.2015р. по 04.08.2015 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у с. Успенівка, с. Воскресенка Донецької області, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2015 року № 625 та військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с.10-13).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №86/Ж від 17.0.201р. у нього виявлені в потиличній ділянці зліва (подовженої форми - 1,7x0,4 см), в надбрівній ділянці справа в проекції хвоста (хвилястої форми - 1,4x0,1 см), на спинці носа у середній третині (зигзагоподібної форми - 0,8x0,1 см), на передній поверхні правого колінного суглобу (неправильно-овальної форми - 0,9x0,4 см), визначаються рубці білувато-коричневого кольору, неоднорідної щільності, з блискучою поверхнею на рівні оточуючих тканин, які є наслідками загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снарядів, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 2015 році(а.с.14-оберт).

Згідно Витягу з протоколу № 1243 від 21.04.2017 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання капітана у запасі ОСОБА_1 , 1961 року народження: «Розповсюджений остеохондроз, вертеброгеннацервікотораколюмбалгія, хронічний рецидивуючий перебіг, стадія загострення, помірно виражений больовий синдром. Енцефалопатія складного генезису. Післятравматичний стресовий розлад. Двобічна хронічна сенсоневральна туговухість І-ІІ ст. Ангіопатія сітківки обох очей.», що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ(а.с.15).

Згідно Довідки серія АВ № 0825749 від 31.05.2017 року до Акта огляду МСЕК № 226 від 31.05.2017р. та Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія АЕ № 0009568 від 31.05.2017р., позивачу була встановлена 3 група інвалідності з 40% втрати професійної працездатності(а.с.9,16,17).

В період часу з 21.12.2016р. по 05.01.2017 р. та з 05.07.2017р. по 17.07.2017 р. позивач ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», що підтверджується Виписками з медичної карти стаціонарного хворого № 11871 та № 22726, а також проходив магнитно-резонансну томографію, ультразвукове дослідження внутрішніх органів, ультразвукову ехоенцефалографію, реографічне та аудіологічне дослідження (а.с.18-28).

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема за змістом визначення, наведеного у пунктах 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частинами першою та другою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, є Міністерство оборони України.

Згідно пункту 1 Положення про Міністерство оброни України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, в редакції, що є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили, та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

До повноважень Міністерства оборони України віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил (підпункти 81, 82 пункту 4 Положення).

При цьому позивач, звертаючись із позовом про стягнення моральної шкоди, пов`язує її з отриманими ним захворюваннями внаслідок поранення під час виконання у в черві-серпні 2015 року бойових завдань в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, при цьому посилається на положення ст. 16,17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для задоволення позову.
Однак, в даному випадку посилання позивача на Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованим, оскільки лише для військовослужбовців(за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу, але позивач не є військовослужбовцем,оскільки був звільнений з військової служби в запас в 2015 році, про що є відмітка у військовому квитку (а.с.13), є військовим пенсіонером та користується всіма передбаченими пільгами.
Також, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, позивач повинен довести, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, в даному випадку позивачем не доведений факт неправомірних дій або бездіяльності, вини Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди, не надано доказів того, що захворювання (інвалідність) настали з його вини.
Позивач у позові наполягає,що отримав захворювання під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, яка спрямована на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності Батьківщини. Однак, для участі в АТО позивач був направлений у відрядження не з ініціативи Міністерства оборони України, а за рішенням Антитерористичного центру при Службі безпеки України, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організація і проведення антитерористичних операцій та координація діяльності суб`єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до конкретних антитерористичних операцій покладається на Антитерористичний центр при Службі безпеки України.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.
Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Збройних Сил України залучаються га використовуються за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України.
Тому, покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на Міністерство оборони України, позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльність Міністерства оборони України (його посадових осіб), а також наявність причинного зв`язку між захворюванням позивача, яке настало внаслідок проходження військової служби та протиправним діянням (бездіяльністю) Міністерства оборони України.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та інших законів (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Тобто позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Наявність шкоди не породжує безумовного обов`язку її компенсації, факт протиправних дій відповідача підлягає доказуванню, також доказуванню підлягає причинний зв`язок між шкодою і діями відповідача, проте, позивач не довів переконливими доказами підстав свого позову. А тому, ствердження ОСОБА_1 , про те, що наявність шкоди у позивача породжує у Міністерства оборони України обов`язок її компенсації за відсутності усіх елементів цивільно-правової відповідальності, є безпідставними.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.