Справа № 361/5495/19
Провадження № 2/361/3082/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 листопада 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач зазначав, що відповідно до договору обміну квартири від 22 жовтня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, реєстровий №745 його мати, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи від свого імені та від імені ОСОБА_2 , на той час неповнолітнього його, ОСОБА_1 (сина), та ОСОБА_5 (дочки) набула, шляхом обміну спірну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 р., виданого Броварським бюро технічної інвентаризації, двохкімнатна квартира АДРЕСА_2 ) зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, ОСОБА_4 , яка зробила 23 січня 2015 року заповіт, яким заповідала все своє майно йому - ОСОБА_1 .

Згідно із ч.1 ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особі, визначені у заповіті.

Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на частку у вказаній квартирі. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на належну його матері частку в квартирі, проте йому було відмовлено, оскільки право власності на квартиру зареєстровано без виділення частки кожному співвласнику.

30 травня 2019 року Броварським міськрайсудом Київської області ухвалено рішення, яким встановлено, що частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 кожного із співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рівним та становлять по ј частці кожному із співвласників.

Станом на теперішній час, йому належить Ѕ частина спірної квартири, яка складається з ј частини спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та ј частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Третій особі у справі ОСОБА_3 належить ј частина спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та ОСОБА_2 , відповідачу у справі, який протягом майже 20 років не цікавиться належним йому майном, належить ј частина спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення.

Відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з його померлою матір`ю до 1996 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 поїхав на заробітки та майже 23 роки не з`являється, ніколи не цікавився квартирою, витрат по утриманню житла та сплаті комунальних платежів не несе. В спірній квартирі ніколи не проживав і не був зареєстрований. Між ОСОБА_2 та померлою матір`ю позивача була домовленість, що останній приїде із заробіток та переоформить на ОСОБА_4 належну йому частку в квартирі. Проте, своєї обіцянки не виконав. Виїхав та вже ніколи не повертався.

З 1996 року позивач разом з померлою матір`ю на день її смерті проживав і проживає в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З часу виникнення у нього права власності на частину спірної квартири, він добросовісно, відкрито, безперервно користується всією квартирою, тобто протягом більше 10 років, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 29.07.2019 р. Він постійно вже протягом 10 років один проводив поточний ремонт квартири, здійснив в 2018 році капітальний ремонт: поміняв вікна, замінив повністю сантехніку, двері та меблі в кімнатах.

Третя особа у справі ОСОБА_3 є його рідною сестрою і співвласником ј частини спірної квартири не буде заперечувати проти позову.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Онопрієнко З.В. заявлені вимоги підтримали та просили про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову та про розгляд справи без її участі.

Судом встановлено, що відповідно до договору обміну квартири від 22 жовтня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, реєстровий №745 мати позивача, ОСОБА_4 , діючи від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 набула, шляхом обміну, спірну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно реєстраційного посвідчення від 07.02.2000 р., виданого Броварським бюро технічної інвентаризації, двохкімнатна квартира АДРЕСА_2 ) зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.13).

30 травня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким визначено, що частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 кожного із співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рівним та становлять по ј частці кожному із співвласників (а.с.23).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу належить Ѕ частина спірної квартири, яка складається з ј частини спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та ј частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17, 18, 19).

Третій особі ОСОБА_3 належить ј частина спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20).

Відповідачу ОСОБА_2 належить ј частина спірної квартири на підставі договору обміну квартири та реєстраційного посвідчення (а.с.12,13).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 29.07.2019 р., складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Дудко Б.В. в присутності свідків-сусідів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає та прописаний з 2000 року ОСОБА_1 . Вказане також підтверджується довідкою про склад сім`ї від 26.07.2019 р. №613 (а.с.16, 22).

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердили що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає та сплачує за комунальні послуги тільки позивач ОСОБА_1 . Маминого чоловіка ОСОБА_2 вони ніколи не бачили в цій квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 13.10.2011 р. «Про деякі аспекти набуття права власності на об`єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнішньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. При цьому, для визнання права власності за набувальною давністю суд має встановити такі обставини: тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 тривалий час, добросовісно, відкрито та безперервно володів спірною квартирою, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1177,50 грн.

Керуючись ст.ст. 331, 344 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на ј частину квартири АДРЕСА_3 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1177 (одна тисяча сто сімдесят сім) грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В. С. Сердинський