Номер провадження: 22-ц/813/1898/19
Номер справи місцевого суду: 2-2651/08
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 , в якості відступного по зобов`язанню щодо погашення боргу за договором позики.

25 квітня 2008 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до Одеської міської ради, де в якості третьої особи була залучена ОСОБА_1 , яка вмотивована тим, що між нею та житлово-експлуатаційною дільницею №33 Житлово-експлуатаційне об`єднання Центрального району м. Одеси 11 червня 2001 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення (літера А), що розташоване у правоворотньому флігелі будинку АДРЕСА_1 , терміном на 10 років та у стані, яке потребувало відновлювального ремонту. З боку ОСОБА_2 умови договору виконувались сумлінно: об`єкт оренди утримувався у належному технічному та санітарному стані, проводились поточний та капітальний ремонти.

У відповідності до умов договору, позивач за зустрічним позовом здійснила реконструкцію та технічне переобладнання нежитлового приміщення.

В результаті виконаних робіт позивачем за зустрічним позовом було створено нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв.м., обладнане всіма комунальними комунікаціями системами водо, тепло-, електропостачання та водовідведення. Всі конструктивні та планувальні рішення відповідають санітарно-технічним та протипожежним вимогам та реконструйоване приміщення придатне для подальшої експлуатації як нежитлове приміщення.

Оформити належним чином правовстановлюючі документи на відновлене приміщення ОСОБА_2 не вдалось, оскільки Житлово-експлуатаційне об`єднання Центрального району м. Одеси було ліквідоване. Звернення до компетентних підприємств, установ, організацій та органів з відповідними проханнями не дали належного результати. Відсутність правоустановчого документу на новостворене нежитлове приміщення змісило до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмолено; позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги скаржником зазначено, що в результаті постановлення оскаржуваного судового рішення нежитлові приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 162,9 кв.м., незаконно вибули з власності територіальної громади м. Одеси поза волею власника.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині задоволення позовним вимог ОСОБА_2 , а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 лід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , послався на наступні обставини.

ОСОБА_2 є орендарем, а не власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

11 червня 2001 року між ОСОБА_2 та житлово-експлуатаційною дільницею №33 Житлово-експлуатаційне об`єднання Центрального району м. Одеси був укладений договір оренди нежитлового приміщення (літера А), що розташоване у правоворотньому флігелі будинку АДРЕСА_1 , терміном на 10 років.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передав, а орендар прийняв згідно акту приймання-передачі у користування (далі оренда) нежитлове приміщення (літера А), розташоване у правоворотньому флігері будинку загальною площею 166,05 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке потребує відновлювального ремонту.

Згідно до п. 2.3 договору оренди орендар має право проводити поліпшення та переобладнання орендованого об`єкту та у разі виконання покращень, в результаті яких створюється нова річ, право власності на цю річ оформляється на орендаря.

У відповідності до ст. 204 ЦК України договір укладений між ОСОБА_2 та орендодавцем як цивільно-правовий правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним, тому і зобов`язання за його умовами мають виконуватись належним чином.

У результаті виконуваних робіт по реконструкції та технічному переобладнанню будівлі ОСОБА_2 було створено нежитлове приміщення загальною площею 166,05 кв.м., обладнане всіма комунальними комунікаціями системами водо, тепло-, електропостачання та водовідведення.

Згідно експертного висновку про технічний стан та можливість подальшої експлуатації підвалу нежитлового приміщення (літера А) за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного приватним малим підприємством «Аквілон» (державна ліцензія АБ 100786). Що всі конструктивні та планувальні рішення відповідають санітарно-технічним та протипожежним вимогам, та реконструйоване приміщення придатне для подальшої експлуатації як нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (будівлі, будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Будівництво об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , завершено та знаходиться в фактичному володінні ОСОБА_2 .

Згідно до ст. 331 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За викладений обставинах, оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази з позиції їх достовірності, належності та допустимості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на нежитлове приміщення літера А, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Однак судова колегія погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на те, що судом першої інстанції не повністю встановлено коло осіб, які повинні були бути залучені до розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 119 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Системний аналіз статей 33, 119 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) дає підстави дійти висновку, що на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Так до суду апеляційної інстанції звернувся Департамент комунальної власності Одеської міської ради, який у апеляційній скарзі вказує, що під час винесення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції до участі у справі не було залучено Представництво по управлінню комунальної власності, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Право комунальної власності на весь житловий та нежитловий фонд закріпилося після проголошення незалежності України та було відображене у постанові Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно- територіальних одиниць (комунальною) власністю» та у рішенні Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25.11.1991р. № 266-ХХІ.

В подальшому, на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 05.07.2004р. № 370 виконкомом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності і 19 квітня 2005 року на право комунальної власності територіальної громади міста Одеси нежитлові приміщення підвалу за адресою АДРЕСА_1 . загальною площею 162,9 кв.м.

06 квітня 2006 року КП «ОМБТІ та РОП» виготовило технічний паспорт на вказані нежитлові приміщення підвалу за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 162,9 кв.м.

Таким чином, територіальною громадою м. Одеси було набуто право комунальної власності на вищезазначені нежитлові приміщення підвалу, проте суд першої інстанції неповно з`ясував дані обставини, що мають значення для справи.

Рішенням Одеської міської ради від 31.01.2011р. № 273-VІ «Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради» було змінено найменування Представництва на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Позивач посилалася на те, що начебто вона набула право власності на нежилі приміщення підвалу, оскільки здійснила реконструкцію по технічному переобладнанню будівлі і в результаті начебто було створено нежитлове приміщення загальною площею 166.05 кв.м. Однак матеріали справи не містять жодного належного доказу цих обставин.

Проте позивач не міг набути право власності, оскільки фактично реконструкція не проводилася, дане приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради та Департамент комуанльної власності здав в оренду дане приміщення ФОП ОСОБА_3 ще у 2002 році, який його і використовував до останнього часу.

Приписи ст. ст. 13, 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією і усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Незалучення судом першої інстанції Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради як управителя та Орендодавця цього майна до участі у розгляді справи призвело до того, що судом не було встановлено факт приналежності спірного об`єкту до комунальної власності, що є неповним з`ясуванням судом обставин, які мають суттєве значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (у редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справ.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ухвалення нового судового рішення по суті спору у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2008 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності.

Постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення літ А, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити в повному обсязі.

В частині відмови задоволення позовним вимог ОСОБА_1 рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко