Справа №442/1056/19
Провадження №2/442/628/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звеернулася до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 16.03.2004р. є співвласниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,0 кв.м.

Іншими співвласниками є ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3, яка померла 21.02.2011 року , її брат ОСОБА_4, який помер 09.01.2008 року та її батько ОСОБА_5, який помер 01.05.2014 року. Після смерті дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_4, її батько став власником 3/5 частини квартири, однак не встиг оформити спадщину через те, що дуже важко переніс смерть родичів та хворів. Інших спадкоємців у батька немає. Оскільки, вищезазначена квартира знаходиться у спільній сумісній власності та зважаючи на викладені обставини, вона позбавлена можливості розпоряджатись належною їй часткою у вказаній квартирі, так як для цього необхідно визначити її розмір. Наведені обставини змушують її звернутися з даним позовом до суду на підставі згаданих норм матеріального права для визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності.

В судове засідання позивач не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 16.03.2004р., зареєстрованого в реєстрі за №4/1-16. Крім сторін, іншими співвласниками даної квартири є ОСОБА_5 (батько сторін), ОСОБА_3 (мати сторін) та ОСОБА_4 (брат сторін), які померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії 1-СГ №341241 від 03.05.2014 року, серії 1-СГ №236454 від 22.02.2011 року та серії 1-СГ №115576 від 10.01.2008 року.

З оглянутого листа державного нотаріуса Першої Дрогобицької нотконтори за №984/02-14 від 22.07.2015 року вбачається, що позивач зверталася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, однак їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вказує позивач, вона має намір володіти та користуватися своєю частиною житла, однак, частки сторін у квартирі не визначені. Вказані доводи позивача суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом .

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У звязку зі смертю одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника неможливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 81, 264, 265, 268, 352 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визначити, що ідеальні частки усіх співвласників квартири АДРЕСА_3, загальною площею 62,0 кв.м є рівними: по 1/5 частці кожного.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_1) право власності на 3/5 ідеальні частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 62,0 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5, який помер 01 травня 2014 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.