ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3297/19 Справа № 212/1973/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року, яке ухвалене суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області об 11 годині 32 хвилин та повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши його 23 квітня 2018 року, до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що бабуся позивача - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за життя отримала на підприємстві однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Після її смерті, ОСОБА_3, який проживав з бабусею позивача без реєстрації шлюбу з 1989 року, приватизував вищевказану квартиру на отримав свідоцтво про право власності на житло. У 2006 році ОСОБА_3 зареєстрував позивача в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю факту родинних стосунків. На теперішній час в спірній квартирі зареєстровані позивач та її малолітня донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. В зв'язку з тим, що позивач відкрито та добросовісно володіє квартирою більше 10 років, сплачує комунальні послуги, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, зазначає, що спадкоємців за законом або за заповітом у померлого ОСОБА_3 немає, вона постійно проживала з дідусем - ОСОБА_3, доглядала за ним до його смерті. Суд першої інстанції не врахував того, що вона тривалий час відкрито користується квартирою та здійснює її утримання, а тому вважає, що її позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, повинні бути задоволені в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва № ж 198 про право власності на житло від 01.02.2006 року ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3 (а.с.9 ).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 квітня 2018 року, винесеної державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тімошиною О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю факту родинних стосунків. (а.с.36 ).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, позивач була обізнана про власника, що володіє річчю незаконно, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що її позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки спадкоємців за законом або заповітом у померлого ОСОБА_3 немає, вона постійно проживала з дідусем - ОСОБА_3, доглядала за ним до смерті останнього, та їй постановою нотаріуса було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вказаної норми Закону, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено добросовісність набуття спірного домоволодіння.

Посилання позивача на утримання нею спірної квартири та сплату комунальних послуг, не є підставою для застосування положення ст. 344 ЦК України.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю немає.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: