РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/8977/19

Провадження № 22-ц/4815/1414/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрпошта»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року у складі судді Гордійчук І. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 10.09.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76236,96 грн. за період з 23.12.2017 року по 13.02.2019 року. Відповідно до заяви представника позивача від 09.09.2019 року, який уточнює позовні вимоги та зазначає, що середній заробіток який підлягає стягненню з відповідача на корить позивача становить 78283,80 грн., однак не бажає збільшувати позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 22.12.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи наказом №2967-К, з посади заступника начальника Поштамту-центру поштового зв`язку з технічних питань, за п.1 ст.40 КЗпП України, на момент звільнення у відповідача була заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Виплата заборгованості була проведена лише 13.02.2019 року. На підставі ст.117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 23.12.2017 року по 13.02.2019 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 грудня 2017 року по 13 лютого 2019 року в розмірі 76 236 гривень 96 копійок.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, АТ «Укрпошта» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що у відповідача є підстави вважати, що позивач, перебуваючи у змові із колишніми працівниками дирекції, які також звернулися до суду з аналогічними позовами, мають на меті нанести збитки державному підприємству та отримати матеріальну вигоду. Вказує, що за зверненням ОСОБА_1 , припису Управління Держпраці в Рівненській області не виносило, і в матеріалах справи такий припис відсутній. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Додає, що станом на 31.01.2019 року, як видно із звернення в Управління, позивачу вже було відомо про факт не проведення коригування відпускних відповідно до п. 10 Постанови КМУ № 100, а позовна заява ОСОБА_1 подана 10.05.2019 року, тобто з порушенням тримісячного строку звернення до суду. Також зазначає, що позивач не звертався до відповідача із вимогою щодо виплати заробітної плати. Невиплата належних працівникові сум при звільненні у даному випадку відсутня, відповідач здійснив коригування середнього заробітку, але жодним чином не порушив право працівника на оплату праці, затримав чи не виплатив йому заробітну плату. Позивачем не надано доказів того, що з ним не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, та не враховано обставини, за яких відбулося застосування п.10 Постанови №100. Вважає, що позивач, зловживаючи своїм правом на звернення до суду затягує час та намагається стягнути з відповідача несправедливу суму коштів. Крім того, коефіцієнт коригування не відноситься ні до заробітної плати, ні до інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Вказує, що заборгованості та спору про належні позивачу суми грошових коштів при звільненні не існувало. При звільненні позивач не заявляв жодної вимоги про виплату інших сум грошових коштів, крім тих, які отримав при звільненні. Просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем АТ «Укрпошта» з 2003 року.

Наказом №2967-К 22.12.2017 року позивача було звільнено з роботи з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці (а.с.10).

На момент звільнення у відповідача була наявна заборгованість з невиплаченої заробітної плати перед позивачем, зокрема, заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, у день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Дані обставини стороною відповідача не заперечуються.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається з листа Управління Держпраці у Рівненській області №18-04/901 від 19.02.2019 року, розрахункові кошти Рівненська дирекція ПАТ «Укрпошта», куди входять: заробітна плата за грудень 2017 року, компенсація за 31 календарний день невикористаної відпустки та вихідна допомога, виплачено 26 грудня 2017 року.

Крім цього, на виконання припису про усунення виявлених порушень, внесеного Управлінням Держпраці у Рівненській області за результатами здійсненого інспекційного відвідування 04 грудня 2018 р., відповідно до п.10 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, з урахуванням вимог ст.34 ЗУ «Про оплату праці», позивачу донарахована сума заробітної плати за весь час відпусток з 2003 по 2017 роки та виплачена 13 лютого 2019 року.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на відсутність вини відповідача у затримці розрахунку як на підставу звільнення його від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.

Апеляційний суд приходить до переконання, що відповідачем не наведено доказів, які б свідчили про відсутність вини власника чи уповноваженого ним органу у затримці виплати належних позивачу сум в день звільнення та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується покликань апеляційної скарги на те, що позивачем при поданні позову пропущено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, то вони апеляційним судом оцінюються критично.

Так, частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України , у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать до виплати від плацівника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку або рішення суду про стягнення існуючої заборгованості.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт про ведення з ним остаточного розрахунку.

Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, 13 лютого 2019 року відповідач здійснив оплату заборгованості в повному обсязі. Позивач звернувся до суду із даним позовом 10 травня 2019 року (а.с.2), тобто в передбачений законом строк.

Доводи апеляційної скарги про те, що з боку позивача має місце зловживання правом, зважаючи на відсутність з його боку претензій до відповідача при звільненні щодо сум, апеляційним судом відхиляються. Закон чітко встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок із звільнюваним працівником, і норма ст.. 116 КЗпП України, якою цей обов`язок встановлено, є імперативною.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Гордійчук С. О.

підпис Бондаренко Н. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.