печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5884/19-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Іванюта І.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 29196388 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2018/6-171/11/05 виданого 31 серпня 2011 року Київським районним судом міста Харкова про солідарне стягнення з ТОВ «Львівська Лізингова Компанія» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» суми боргу у розмірі 3 256 450,16 дол. США, 33 158,80 Євро, 3 599 275,44 грн., оскільки боржник не виконує рішення суду та ухиляється від його виконання.

Будучи належним чином повідомленим державний виконавець в судове засідання не з'явився, а інші учасники процесу до судового засідання не викликалися, проте від представника боржника до суду надійшли письмові заперечення, а тому з огляду на те, що дане питання розглядається негайно, що узгоджується з положеннями ст. 440 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати його розгляд за наданими матеріалами, вивчивши подання, дослідивши матеріали надані в його обґрунтування, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 29196388 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2018/6-171/11/05 виданого 31 серпня 2011 року Київським районним судом міста Харкова про солідарне стягнення з ТОВ «Львівська Лізингова Компанія» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» суми боргу у розмірі 3 256 450,16 дол. США, 33 158,80 Євро, 3 599 275,44 грн.

Проте, боржником рішення суду не виконане.

Судом встановлено, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як то: накладення арешту на майно боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів.

Разом з тим, з матеріалів подання вбачається, що за боржником зареєстроване на праві власності нерухоме майно: житловий будинок у м. Львові, нежитлове приміщення-кафе у м. Луцьку, на котрі накладено арешт та котрі перебувають в іпотеці банку ПАТ «Мегабанк».

Також за боржником зареєстрований автомобіль Субару, 2010 року випуску.

Отже за рахунок вказаного майна можливе часткове задоволення вимог стягувача внаслідок його примусової реалізації.

Крім того, ще одним боржником у виконавчому провадженні є ТОВ «Львівська Лізингова Компанія», за рахунок майна якого також можливе виконання рішення суду та задоволення вимог стягувача.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте державний виконавець, не здійснивши відповідних заходів, звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого провадження - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон, при цьому.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

До подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем було додано докази вчинення ряду виконавчих дій, проте не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄСПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄСПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Зважаючи на те, що стадія виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового розгляду, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходить із загальних принципів обов'язковості доказування і подання доказів встановлених ст.ст. 13, 81 ЦПК України.

Разом з тим в ході розгляду подання державним виконавцем не було надано суду доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду.

Виходячи з того, що державним виконавцем не було доведено факту свідомого та умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями Конституції України, ст.ст. 440, 441 Цивільного процесуального кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. у задоволенні його подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїду за межі України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя В. А. Писанець