Дата документу 05.11.2019 Справа № 554/7790/19
Провадження № 2/554/2563/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кучеренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд стягнути з відповідача на її користь на утримання спільної малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 2 118,00 грн. щомісячно з моменту подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року, який між ними було розірвано на підставі рішення суду від 09.09.2015 року. Від вказаного шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Позивач зазначала, що утримання дитини є спільним обов`язком батьків, однак відповідач не приймає участі в утриманні сина.

Позивач 05.11.2019 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 05.11.2019 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи заяв до суду від останнього не надходило.

За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено про здійснення заочного розгляду справи, про що постановлена ухвала.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою всіх учасників справи.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебували з 09.06.2012 року у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/6165/15-ц від 09.11.2015 року, що набрало законної сили 26.02.2016 року.

Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку, вбачається що від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 445.

Позивач зазначала, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні; батьки дитини (відповідач у справі) самоусунувся від утримання дитини та допомоги не надає.

Вбачається, що позивач ОСОБА_3 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 29.07.2019 року № 1603-, та значиться проживаючою за адресою АДРЕСА_1 .

Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачем у справі); зарахована на навчання до КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 34» Полтавської міської ради Полтавської області.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 3 ст. 11 вище вказаного Закону батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Положенням ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня становить - 2 118 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обставини, які б підтверджували неможливість сплати відповідачем такої суми аліментів, не встановлені; докази стабільного отримання платником аліментів доходу (офіційного заробітку) відсутні.

За таких обставин, сприяючи якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 118,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення судового збору суд виходить з наступного.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Позивачем судовий збір не сплачувався з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що був встановлений вказаним Законом на період пред`явлення позову до суду, та складав - 768,40 грн.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись статтями ст. ст. 12, 77, 81, 141, 280-283, 259, 263- п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430, 268, 354 ЦПК України, 180-182, 184 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання спільної дитини - синаОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 118,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 22.05.2017 року органом 1215, РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса проживання АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О. Материнко