Провадження №4-с/523/13/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Сіліна Інна Олександрівна на неправомірні дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Сіліна Інна Олександрівна в якій просив: визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболовой М.В. від 06.09.2018 року; Зобов`язати старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболову М.В. скасувати постанову від 06.09.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2012 року, з нього на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

09.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 1527/8264/12, виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. 10.10.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 548622.

10.08.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. був зроблений?перерозрахунок по сплаті аліментів відповідно до якого, згідно виконавчого листа № 1527/8264/12 виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси, станом на 01.07.2018 року виникла заборгованість по аліментам у розмірі 566008,17 грн.

Як вбачається з зробленого державним виконавцем перерозрахунку, заборгованість за аліментам виникла за період часу з жовтня 2014 року по грудень 2016 року.

Не погоджуючись з зазначеною заборгованістю по аліментам, скаржник 31.08.2018 року звернувся з позовом до суду про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року, було відкрито загальне провадження у цивільній справі за моїм позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

06.09.2018 року, старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. була винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаржник зазначає, що він жодним чином не намагається ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дитини, згідно того ж самого перерозрахунку по сплаті аліментів від 10.08.2018 року, за період часу з січня по червень 2018 року, ним було сплачено аліментів на утримання дитини у розмірі 24 998 грн. 00 коп. Більш того, відповідно до доданих до скарги квитанцій, за період часу з липня по вересень 2018 року, скаржником було сплачено аліментів на утримання дитини у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Скаржник вважає, що є всі законні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки таке обмеження суттєво впливає на його конституційні права щодо вільного пересування.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 підтримав заяву та просив задовольнити її.

Представник ОСОБА_2. - ОСОБА_5. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про зупинення провадження по справі.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Однак, від державного виконавця надійшли заперечення в яких просив у задоволенні скарги відмовити. Обґрунтував це тим, що 10.10.2017р. постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Граболовою М.В. було відкрито виконавче провадження ВП№ 54862218 з виконання виконавчого листа № 2-1527/8264/12, виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання дитини. В ході проведення виконавчих дій 10.08.2018 державним виконавцем було складено перерозрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно якого заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2018 складає 566008,17 грн. В зв`язку з цим, 06.09.2018р. державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі у зв`язку з тим, що боржник мав заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Вказані норми законодавства носять виключно імперативний характер, державний виконавець при вказаних обставинах був зобов`язаний винести постанову про встановлення тимчасового обмеження скаржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Також, скаржником не вказано яка саме норма і якого саме закону була порушена.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. 10.10.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 548622 (а.с.13-14).

10.08.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. був зроблений?перерозрахунок по сплаті аліментів відповідно до якого, згідно виконавчого листа № 1527/8264/12 виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси, станом на 01.07.2018 року виникла заборгованість по аліментам у розмірі 566008,17 грн. (а.с.15-19)

Як вбачається з зробленого державним виконавцем перерозрахунку, заборгованість за аліментам виникла за період часу з жовтня 2014 року по грудень 2016 року.

Скаржник 31.08.2018 року звернувся з позовом до суду про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, що підтверджується копією позовної заяви та ухвалою суду про відкриття провадження.

06.09.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. була винесена постанова про встановлення мені тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.27-28).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1, 5 Закону "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положеннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Абзацом другим п.1 розділу XIII інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) вказано, що за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-УІ), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до частини першої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що виконавцем було вчинено всі дії щодо виконання виконавчого листа, а тому скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 260, 447-452 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала виготовлена та підписана суддею 13.03.2019р.

Суддя Аліна С.С.