Провадження № 2/760/5991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Гак Г.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради про визнання права власності на тимчасову споруду, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним право власності на тимчасову споруду - кіоск площею 19, 5 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до паспорта прив`язки тимчасової споруди.

Посилається в позові на те, що 05 травня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу тимчасової споруди загальною площею 9, 5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення: надання населенню побутових послуг (крім перукарських), що функціонує на підставі Договору № 03897-16/5 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 05 травня 2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації в особі заступника директора-начальника управління ландшафтної архітектури, комплексного благоустрою Бондар Г.В.

Дана споруда була придбана ним за 10 000, 00 гр., про що зазначено у вищевказаному договорі купівлі-продажу.

За умовами договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Тобто, він став власником тимчасової споруди, а саме - кіоску площею 19, 5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 вересня 2017 року між ним та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі заступника начальника управління-начальник відділу з питань розміщення тимчасових споруд та погодження місць розміщення рекламних засобів управління ландшафтної архітектури , комплексного благоустрою ОСОБА_3 був укладений договір № 00359-С.Л.10472.019 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою.

Тобто, з 28 вересня 2017 року він оплачує пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою, на території якого розташована тимчасова споруда.

Крім того, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видав паспорт прив`язки тимчасової споруди № 00359-С.Л.10472.019 на період з 28 вересня 2017 року по 28 вересня 2022 року.

Враховуючи, що вказана споруда перебуває у його володінні, користуванні та розпорядженні з 05 травня 2016 року, він вирішив внести до реєстру речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу тимчасової споруди від 05 травня 2016 року № 01-К/2016, маючи на споруду всі необхідні документи.

Проте документи в нього не прийняли для розгляду, поставили під сумнів його право власності на тимчасову споруду.

В зв`язку з цим він звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з метою отримання всіх необхідних документів для реєстрації права власності на тимчасову споруду, де так само поставили під сумнів та не визнали його право власності на тимчасову споруду.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 14 червня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження 15 липня 2019 року.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, визнання права.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Судом встановлено, що 05 травня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу тимчасової споруди загальною площею 9, 5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , функціональне призначення: надання населенню побутових послуг (крім перукарських), що функціонує на підставі Договору № 03897-16/5 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 05 травня 2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації в особі заступника директора-начальника управління ландшафтної архітектури, комплексного благоустрою Бондар Г.В.

Відповідно до п. 3.1 Договору купівлі-продажу ціна тимчасової споруди, вказаної в п. 1.2 даного Договору, за погодженням сторін складає 10 000, 00 гр.

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що право власності покупця на тимчасову споруду, вказану в п. 1.2 цього Договору, виникає з моменту підписання даного договору.

28 вересня 2017 року між сторонами був укладений Договір № 00359-СЛ.10472.019 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою.

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою, на території якого розташована тимчасова споруда, функціональне використання якої - надання населенню побутових послуг (крім перукарських), власником якої є позивач.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 28 вересня 2022 року.

На виконання вказаного договору, а також на підставі Висновку № 00359-СЛ.104722.019 від 12 червня 2017 року про відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди комплексній схемі розміщення тимчасових споруд та визначення заявника особою, якій надано право на оформлення документів на розміщення тимчасової споруди, відповідачем був виданий паспорт прив`язки тимчасової споруди № 00359-С.Л.10472.019 на період з 28 вересня 2017 року по 28 вересня 2022 року.

Листами від 22 серпня 2018 року № 055-10943, а також від 07 березня 2019 року відповідачем було повідомлено позивача про продовження дії паспорту прив`язки тимчасової споруди № 00359-СЛ.10472.019 до 04 січня 2020 року.

/а.с. 11 - 20, 41 - 42, 46, 60 - 61 /

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21 жовтня 2011 року, об`єкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою.

Згідно з частиною 2 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною четвертою статті 28 Закону передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 507 від 17 серпня 2000 року, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація.

Тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 4 вказаного Закону об`єкти нерухомого майна мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, визначення яких міститься в статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до частини 4 статті 5 Закону не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

З матеріалів справи вбачається, що придбна позивачем споруда не є нерухомістю, розташована на вказаною позивачем адресою на підставі виданого Департаментом містобудування і архітектури виконавчого органу Київської міської державної амінінстарції паспорта прив`язки тимчасової споруди.

Видані позивачу Департаментом документи на об`єкт не підтверджують того, що останній є нерухомим майном і будь-які окази з цього приводу позивачем не надано.

Відповідно до частинах 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статті 328 ЦК України майно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, а отже і відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 755/16157/15-ц, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення позивача до суду стала відмова в проведенні державної реєстрації права власності на тимчасову споруду

Суд не приймає до уваги приведені в позові оставини в огрунтування позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 4 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Даною нормою закону чітко визначено момент набуття права власності на майно за умовами укладеного договору в залежності від його форми.

Виходячи з того, що договір купівлі-продажу тимчасової споруди не підлягає державній реєстрації, право власності на неї у позивача виникло в момент передачі майна.

Як передачу йому майна за умовами договору, так і знаходження даного майна в його розпорядженні та користуванні позивач не заперечує.

За таких обставин приведений позивачем аналіз статті 334 ЦК України з наведеними припущеннями, що в разі втрати оригіналів паспортів прив`язки тимчасової споруди право власності за договором у нього не настане, не приймаються до уваги, оскільки така позиція позивача суперечать закону, а право власності на майно ним уже набуті шляхом передачі продавцем та отримання ним.

Крім того, відповідно до частини 1 статт 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, з урахуванням норм ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає свої права порушеними в зв`язку з невизнанням відповідачем його права на державну реєстрацію права власності на об`єкт тимчасовох споруди.

При цьому не спростовує наявності документа, який підтверджує його право вланості на вказану споруду.

Більше того, будь-яких доказів, які б свідчили про невизнання відповідачем права власності позивача на тимчасову споруду, з урахуванням укладених між ними угод, не надав.

Виходячи з цього та приведеного вище, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 11,15, 16, 181, 207, 317, 319, 321, 328, 334, 392, 655, 664 ЦК України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради про визнання права власності на тимчасову споруду відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва