КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/36414/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3132/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивачка звернулася із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначила, що 26 вересня 2013 року між сторонами був укладений договір позики за яким позивачка передала, а відповідач отримав 703 080 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 86 800 доларів США, з поверненням позики в строк до 26 травня 2014 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12.

До вищевказаного Договору сторони неодноразово вносили зміни про що 26 червня 2014 року, 10 липня 2014 року, 15 серпня 2014 року, 22 серпня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 19 вересня 2014 року укладені додаткові угоди, якими змінені строк виконання договору та порядок повернення позики.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, 26 вересня 2013 року між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір за яким ОСОБА_1 (Іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) - трьохкімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 190,6 кв.м., житловою площею 77,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позики, утворилась заборгованість, яка станом на 23 червня 2017 року становила 72 100 доларів США, що становило еквівалент 1 883 771 грн., а тому позивачка просила в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики, звернути стягнення на предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 190,6 кв.м., житловою площею 77,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу вказаного предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 1 820 400 грн., стягнути із відповідача на користь позивачки 8000 грн. судового збору.(а.с.1-11)

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики від 26 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12., зареєстрований в реєстрі за №3834, в розмірі 1 883 771,12 грн., яка складається з 1 883 771,12 грн. - основний борг, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 26 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12., зареєстрований в реєстрі за № 3835, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 190,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, що належить ОСОБА_1 на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2008 року, справа №2-919-1/08, зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12 листопада 2008 року, запис в реєстрову книгу № 577-19 за реєстровим номером № 45613, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу вказаного предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 1 820 400,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000 грн. судового збору. (а.с.71-74)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. (а.с.145,147-148)

Не погодившись з рішенням районного суду, 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 направив по пошті апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що на підставі додаткової угоди від 19 вересня 2014 року ОСОБА_4 (іпотекодержатель) провела із ОСОБА_2 (первісний іпотекодержатель) повний розрахунок за договором позики, про що відповідач надав докази та просив допитати свідків, позивачка передавши право вимоги втратила право заявляти до відповідача вимоги про повернення грошей. (а.с.160-166)

Представник позивачки - адвокат Ковальчук В.Л. подала відзив в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.(а.с.199-209)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ковальчук В.Л. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти, що адресат за зазначеною ним адресою не проживає, про зміну місця проживання (перебування) відповідач до суду не повідомляв. Крім того, відповідач ОСОБА_1 був сповіщений 26 лютого 2019 року врученням повідомлення його представнику - адвокату Шуляк Н.О. Адвокат Шуляк Н.О. надіслала до суду письмову заяву в якій посилаючись на зайнятість в інших справах, просила розгляд справи відкласти, проте доказів поважності причин неявки до заяви не надано. Повідомлення представника апелянта, що ОСОБА_1 з 10 по 30 березня 2019 року перебуватиме за межами України колегія суддів відхилила, оскільки явка відповідача до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами вільно і на власний розсуд, у т.ч. вирішуючи питання перебування за межами країни, зайнятості у інших справах, які вправі вважати більш важливими ніж явка до апеляційного суду у цій справі. (а.с. 191-198, 211-213)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. і зареєстрований за реєстровим № 3834, відповідно до пунктів 1.2, 2.1 цього Договору ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 703 080 гривень, що на момент укладення договору становило еквівалент 86 800 доларів США.

За пунктом 3.1, 3.2 цього Договору, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти готівкою. Позичальник підписуючи цей Договір підтверджує, що грошові кошти у розмірі, визначеному пунктом 2.1 цього Договору, отримані ним від Позикодавця.

Відповідно до пункту 4.1 цього Договору, зазначену у пункті 2.1 суму грошей Позичальник зобов'язується повернути позичальнику готівкою в строк до 26 травня 2014 року, частинами, відповідно до наведеного графіку (сума в гривнях, що становитиме еквівалент в доларах США): щомісячно у період із 26 жовтня 2013 року до 26 квітня 2014 року - по 2100 доларів, до 26 травня 2014 року - 72 100 доларів США. Сума підлягає поверненню шляхом передачі грошових коштів готівкою позикодавцю в гривнях та визначаються виходячи з еквіваленту в доларах США по курсу за яким можна придбати долар США у банку на момент (дату) здійснення розрахунків.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, днем повернення позики (її частини) вважається день отримання повернення грошових коштів готівкою, що підтверджується розпискою Позикодавця.(а.с.13-16)

Сторони неодноразово вносили зміни до договору позики шляхом укладення додаткових угод 26.06.2014 р., 10.07.2014 р., 15.08.2014 р., 22.08.2014 р., 29.08.2014 р., 05.09.2014 р., 12.09.2014 р. якими змінювався графік та строк повернення суми боргу. Зокрема, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю в строк до 19 вересня 2014 року суму позики частинами відповідно до графіку. (а.с. 17-23)

З метою забезпечення виконання договору позики, 26 вересня 2013 року між сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. 26.09.2013р., зареєстрований в реєстрі за № 3835, відповідно до якого іпотекодавець - ОСОБА_1 передав в іпотеку іпотекодержателю - ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 190,6 кв.м.(а.с. 26-32)

За пунктом 5.1 вищевказаного Договору іпотеки сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин:

- у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов договору основного зобов'язання, в тому числі: якщо в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов договору основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана; невиконання або неналежного виконання боржником будь-яких інших умов договору основного зобов'язання;

- у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов договору іпотеки: у разі порушення обов'язку щодо збереження чи страхування предмету іпотеки; у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем інших умов цього договору;

- у випадку, якщо інша ніж іпотекодержатель особа набула право звернення стягнення на предмет іпотеки;

- у інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 4.3 Договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки у разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель посилає боржнику та/або іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення порушення, в якій іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених боржником та/або іпотекодавцем зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у строк 31 (тридцять один) день та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

Пунктом 5.4 Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання одного з випадків: якщо на день повернення основного зобов'язання боржник не поверне іпотекодержателеві суму позики в повному обсязі, не сплатить іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання; у будь-якому з інших випадків, передбачених основним зобов'язанням, в т.ч. у випадку скорочення основного зобов'язання; у випадку припинення основного зобов'язання з будь-яких підстав і за наявності заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням.

До вищевказаного Договору іпотеки були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод від 26 червня 2014 року, 10 липня 2014 року, 15 серпня 2014 року, 22 серпня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 19 вересня 2014 року у зв'язку із зміною графіку та строку повернення суми позики.(а.с.35-43)

Згідно із звітом про оцінку, проведеної 25 вересня 2013 року, суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант-Експертиза» вартість об'єкта оцінки складає 1 820 400 грн.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16.

З огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів визнала встановленими вищевказані обставини отримання грошей відповідачем ОСОБА_1

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановивши, що умовами договору позики сторони визначили суму неповернутої позики в розмірі 72100 доларів США, що станом на дату подачі позову складало 1 883 771 грн. 12 коп. і саме зазначену суму в гривнях позивачка просила стягнути на її користь із відповідача за рахунок іпотечного майна, то підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 вказана сума боргу - 1 883 771 грн. 12 коп..

Доводи апелянта ОСОБА_1 про погашення заборгованості об'єктивними доказами по справі не підтверджені і спростовуються наступним.

19 вересня 2014 року була укладена Додаткова Угода про внесення змін до договору позики, посвідченого 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. У цей же день була укладена додаткова угода до договору іпотеки, посвідченого 26 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12.

За змістом вищевказаних угод ОСОБА_4 (Позикодавець), ОСОБА_1 (Позичальник) та ОСОБА_2 (Первісний Позикодавець) домовились про внесення змін до вищевказаних договорів позики і іпотеки.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 19 вересня 2014 року до договору позики сторони домовилися, що первісний Позикодавець уступає (передає), а новий Позикодавець приймає на себе всіх прав та приймає на себе витребування грошових коштів, останній зобов'язується розрахуватися з первісним позикодавцем та передати кошти в розрахунок зобов'язання за договором позики посвідченого 26 вересня 2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. за реєстровим № 3834 в сумі 150 000 гривень, що є еквівалентом 10 000 доларів США за курсом 15 гривень за 1 долар США але не пізніше 23 вересня 2014 року. Розрахунок за договором буде підтверджений заявою первісного позикодавця, що має бути нотаріально посвідченою в день розрахунку.

Сторони домовилися, що заміна позикодавця за цим договором та державна реєстрація в Реєстрі речових прав буде здійснена після повного розрахунку позикодавця з первісним позикодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до зазначеної норми, сторони додаткової угоди обумовили перехід прав позикодавця за договором позики повним розрахунком відповідно до умов цієї угоди.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди до договору іпотеки первісний іпотекодержатель (ОСОБА_2.) уступає (передає), а новий іпотекодержатель (ОСОБА_4.) набуває всіх прав та приймає на витребування нерухомого майна в якості забезпечення зобов'язання за договором іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1. На підставі домовленості сторін, іпотекодержателем у договорі іпотеки, що посвідчений 26 вересня 2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. за реєстровим № 3836, після повного розрахунку за цим договором стає ОСОБА_4

Сторони домовилися, що іпотекодержатель, що приймає на себе витребування грошових коштів, зобов'язується розрахуватися з первісним іпотекодержателем та передати кошти в розрахунок зобов'язання за договором позики посвідченого 26 вересня 2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12. за реєстровим № 3834 в сумі 150 000 гривень, що є еквівалентом 10 000 доларів США за курсом 15 гривень за 1 долар США але не пізніше 23 вересня 2014 року. Розрахунок за договором буде підтверджений заявою первісного іпотекодержателя (ОСОБА_2.), що має бути нотаріально посвідченою в день розрахунку.

Сторони домовилися, що заміна іпотекодержателя за цим договором та державна реєстрація в Реєстрі речових прав буде здійснена після повного розрахунку іпотекодержателя з первісним іпотекодержателем.

Таким чином, відповідно до умов додаткових угод підтвердженням оплати мала слугувати нотаріальна заява ОСОБА_2 щодо отримання коштів.

Вищевказані Додаткові угоди до договору позики і договору іпотеки від 19 вересня 2014 року за своєю правовою природою є договорами із відкладальною обставиною, де відкладальна обставина оплата ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі і в строк, що узгоджені сторонами. Відповідно, оскільки оплата не була здійснена, відповідно заміна Позикодавця в межах договору позики та Іпотекодержателя в межах договору іпотеки не відбулась.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Іпотекодержателем є саме ОСОБА_2, колегія суддів відхилила доводи апелянта про заміну позикодавця та іпотекодержателя у межах зазначених договорів та отримання позивачкою повного розрахунку на підставі додаткових угод.

Оскільки факт виконання договору позики і повернення грошей не може підтверджуватись показаннями свідків, колегія суддів відхилила клопотання апелянта про необхідність допиту як свідків Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12., ОСОБА_8, ОСОБА_9 на підтвердження вищезазначених обставин.(а.с. 164)

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку")

Відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частинипершої статті39 ЗаконуУкраїни "Проіпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за договором позики та факт порушення взятих на себе зобов'язань іпотекодавцем, дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачкою права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України "Про іпотеку", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому суд у рішенні зазначив усі складові, які, відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", мають міститись у ньому, зокрема усі складові заборгованості, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації та спосіб реалізації предмета іпотеки.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, апеляційний суд визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки має відбуватись шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше 1 820 400 грн. При цьому, відповідні дії з оцінки іпотечного майна мають здійснюватися виконавцем в межах визначеної Законом процедури виконавчого провадження, а тому додаткового визначення оцінки іпотечного майна на час розгляду справи і вирішення спорусудом не потребують.

Факт направлення іпотекодавцю та отримання ним письмової вимоги, передбаченої частиною першої статті 35 Закону України "Про іпотеку", підтверджується наявними у справі доказами. (а.с. 45-50)

При цьому, частиною другою вказаної статті встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Досудове врегулювання є правом, а не обов'язком кредитора.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року N 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Банк не позбавлений права звернутися до суду безпосередньо з позовом про стягнення боргу.

Позивачка скористалася своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

В даному випадку, завдання цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, досягнуто, спір вирішено, а тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення лише з формальних підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки сплачені останньою 8 000 грн. витрат щодо сплати судового збору, сплата якого підтверджується квитанцією № 79 від 12 червня 2017 року, тому оскаржуване рішення в частині стягнення судового збору є правильним.(а.с. 2)

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 15 березня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова