Провадження № 2/742/181/19
Єдиний унікальний № 742/4134/18
РІШЕННЯ
25 лютого 2019 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Чміль С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що працював у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» з 19 січня 2017 року на посаді сторожа та був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 17 вересня 2018 року. Оскільки, в день звільнення ОСОБА_1, відповідачем не проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому позивачем і подано до суду позов про стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 11 572 грн. 80 коп.; заборгованості із виплати зарплати в сумі 3671 грн. 98 коп., а саме: 155 грн. 43 коп. - заборгованість по заробітній платі за серпень (8 годин), 966 грн. 55 коп. лікарняні за серпень за рахунок підприємства, 2550 грн. оплата понаднормових 60 годин; та компенсації за невикористану щорічну відпустку за 17 календариних днів, що становить 3365 грн. 15 коп.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиву.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Крім того, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 року (надалі- Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.
Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» з 19 січня 2017 року на посаді сторожа тимчасово, на період заготівлі та сушіння зерна, та був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 17 вересня 2018 року. Оскільки дана обставина визнана учасниками справи, тому з урахування вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с.11,14).
Як вбачається з копії Відомості розприділення виплат Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» по ОСОБА_1, позивачу 24 вересня 2018 року виплачено заробітну плату в розмірі 2997 грн. 02 коп., в тому числі: 155 грн. 43 коп. - заборгованість по заробітній платі за серпень (8 годин), 966 грн. 55 коп. лікарняні за серпень за рахунок підприємства, що також не оспорювалось сторонами (а.с.30-31).
Відповідачем встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 197 грн. 95 коп. (а.с.30).
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що позивачу виплачено 24 вересня 2018 року заробітну плату, в тому числі 155 грн. 43 коп. - заборгованість по заробітній платі за серпень (8 годин), 966 грн. 55 коп. лікарняні за серпень за рахунок підприємства, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
При цьому, суд враховує, що оскільки дані суми виплачені позивачу 24 вересня 2018 року, тобто в порушення норм ст.116 КЗпП України не в день звільнення позивача з роботи, а саме 17 вересня 2018 року, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 1385 грн. 65 коп. (197 грн. 95 коп. середній заробіток*7 днів затримки виплати).
Тобто, позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 572 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні підлягають частковому задоволенню саме в сумі 1385 грн. 65 коп.
У відповідності до ст.45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
На підтвердження стягнення з відповідача компенсації за невикористану щорічну відпустку позивачем надано копію картки працівника форми №П-2 ТОВ «Прилуцьке ХПП», згідно якої ОСОБА_1 належні 17 днів відпустки.
Крім того, позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті 60 понаднормових годин, подано до суду копії Табеля обліку робочого часу за серпень 2018 року, в якому шляхом дописування, не завірених належним чином проставлено напроти колонки з прізвищем позивача «60».
При цьому, суд враховує, що згідно ч.1 ст.83 ЦПК, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Письмовими доказами є докази (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом, із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.1,2,4,5,6 ст.95 ЦПК України).
В зв»язку з цим, наказом ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за №1-в від 20 серпня 2018 року, в зв»язку надзвичайними обставинами, а саме - рейдерським захопленням ТОВ «Оріон-СКТ», що призвело до повного блокування господарської діяльності ТОВ «Прилуцьке ХПП», на підприємстві проводяться заходи щодо відновлення первинної кадрової документації підприємства (а.с.29).
За таких обставин, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, надано суду копії письмових документів (накази, положення, картка працівника, табель обліку робочого часу), які не засвідчені належним чином, в даному випадку підприємством, в яких крім того, допущені виправлення та диписки, не завірені належним чином; оригінали даних документів позивачем не надані; при цьому, судом встановлено, що Прилуцькою місцевою прокуратурою проводиться досудове розслідування щодо незаконного заволодіння документацією підприємства, що свідчить про відсутність відповідних оригіналів документів та в сукупності ставить під сумнів допустимість та достовірність наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача оплати понаднормових годин та компенсації за невикористану щорічну відпустку.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
За таких обставин, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не надано суду доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність заборгованості підприємства щодо виплати належних працівнику сум при звільненні та несвоєчасність їх виплати, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити в повному обсязі.
Крім того, враховуючи норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, про часткове задоволення позовних вимог, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони підлягають стягненню судові витрати на користь держави.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Циганко