ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3595/19 Справа № 179/1563/18 Суддя у 1-й інстанції - Кошля А.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 25.05.2010 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку із чим, станом на 08.07.2018 року за нею рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 15447,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 978,67 грн., 3393,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9863,41 грн. - нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 711,79 грн. - штраф (процентна складова) за період з 25.05.2010 р. по 08.07.2018 р.

Оскільки відповідачка не виконує взятих на себе зобов'язань, позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки, та й взагалі жодного виду карти та розміру кредитного ліміту.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що Банком не надано доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитних договір та отримати відповідно кредитні кошти, оскільки анкета-заява від 25.05.2010 року стосувалась надання послуги, але якої - не вказано. Графи щодо кредитної картки, ліміту кредиту не заповнені.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згодний з тим, що Заява, Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. При цьому, апелянт зазначає, що з анкети-заяви позичальника від 26 травня 2010 року та виписки по картковому рахунку відповідачки вбачається, що основною карткою за договором є кредитна картка НОМЕР_1, картка неодноразово перевипускалася й відповідно змінювався її номер. 23 квітня 2014 року відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна" за НОМЕР_2 та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався. При цьому, апелянт зазначає, що активація відповідачкою картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору та визначених Умовами про надання та обслуговування платіжних карток.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки, та й взагалі жодного виду карти та розміру кредитного ліміту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 травня 2010 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк" надав розрахунки заборгованості за договором б/н від 25 травня 2010 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи міститься анкета-заява відповідачки від 26 травня 2010 року, з якої не простежується, що остання за нею отримала кредитні кошти в розмірі 3200,00 грн., так як вказаний документ містить анкетні дані відповідачки, інформацію щодо її місця роботи та бажання отримати кредитний ліміт 2000,00 грн., тоді як Графа щодо кредитної картки не заповнена, а тому, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.05.2010 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання відповідачці в 26 травня 2010 року кредитних коштів в сумі 3200,00 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згодний з тим, що Заява, Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг та те, що з анкети-заяви позичальника від 26 травня 2010 року та виписки по картковому рахунку вбачається, що основною карткою за договором є кредитна картка НОМЕР_1, яка неодноразово перевипускалася й відповідно змінювався її номер, а 23 квітня 2014 року відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна" за НОМЕР_2 та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, - є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що 26 травня 2010 року відповідачці видавалась кредитна картка та надавались кредитні кошти в розмірі 3200,00 грн., банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, вказана вище Анкета-Заява та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" виключають реальну можливість стягнення за ними заборгованості, оскільки в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за вказаними документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко