Єдиний унікальний номер 235/4360/18 Номер провадження 22-ц/804/2569/19

Єдиний унікальний номер 235/4360/18
Номер провадження 22-ц/804/2569/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого начального закладу «Донецький Національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та не виплаченої суми стипендії (суддя Величко О.В.),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого начального закладу «Донецький Національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та не виплаченої суми стипендії. Просив стягнути на його користь не нараховану та не доплачену стипендію за період з вересня 2012 року по грудень 2016 року, враховуючи інфляційній витрати у розмірі 52 512,88 грн, з яких 27344,01 грн., з яких 27344,01 грн недоплата, 22546,90 інфляційні втрати, 2621,97 3% річних та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого начального закладу «Донецький Національний технічний університет» про стягнення не нарахованої та не виплаченої суми стипендії задоволено частково.

Стягнуто з Державного Вищого Навчального Закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 6771,65 грн., 3% річних - у розмірі 265,73 грн., понесені судові витрати- 94,45 грн, а всього у розмірі 7131,82 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішення суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу,

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що висновком суду не погоджується, оскільки в період навчання у ДВНХ «Донецький Національний технічний університет» почався збройний конфлікт, а територія була окупована, всі документи позивача та документи відповідача залишилися на окупованій території і вільного доступу до них не було. Під час збройного конфлікту на території проведення АТО у позивача був подавлений психологічний стан, він переймався життям, здоров`ям та безпекою своїх рідних, захист своїх майнових інтересів відійшов на другий план. Про порушення свого права позивач дізнався з довідок про доходи від 11.08.2017 року

Просив рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Від ректора ДВНХ «Донецький Національний технічний університет» Ляшок Я.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 52 512,88 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (1921 грн * 100 = 192 100 грн), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем по справі ОСОБА_1 , для вступу в учбовий заклад надано довідку від 26.06.2012 року за № 62 про те, що підземний стаж його батька ОСОБА_2 станом на 26.06.2012 року, становить 16 років 06 місяців, та нього розповсюджується ст. 1 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці». Вказана довідка була видана для пред`явлення в учбовий заклад ( а. с. 5).

Як вбачається з довідки про доходи, виданої ДВНЗ ОСОБА_3 , з березня 2015 року по червень 2015 року включенго було нараховано стипендію у розмірі 861,40 грн., з липня 2015 року по січень 2016 року включно у розмірі 1103,53 грн., з лютого 2016 року по червень 2016 року - у розмірі 1003,53 грн., з вересня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 973,50 грн. ( а. с. 6,7). Загальна сума доходу з листопада 2014 року по червень 2016 року становить 16308,56 грн., з вересня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 4867,50 грн.Сторонами визнано, що сума заборгованості по заробітній платі була виплачена відповідачем позивачу поступово, остаточно відповідач розрахувався з позивачем 26.02.2019 року..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 2 ст. 62 Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 5 , ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку виробництві, шахтарів-інвалідів І та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується учасниками справи, що позивач при вступу до учбового закладу надав довідку від 26.06.2012 року за № 62 про те, що підземний стаж його батька ОСОБА_2 станом на 26.06.2012 року, становить 16 років 06 місяців, та нього розповсюджується ст. 1 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці». Вказана довідка була видана для пред`явлення в учбовий заклад ( а. с. 5).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути на його користь заборгованість з виплати стипендії з вересня 2012 року по грудень 2016 року та інфляційні витрати та 3% річних за період з вересня 2012 року по листопад 2017 року.

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності (а.с.38-41).

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги той факт, що відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 1994 року, повноліття він досяг 18 грудня 2012 року, вступив до ВНЗ та мав право на отримання соціальної стипендії з вересня 2012 року, але позовна заява була подана позивачем до суду 10 липня 2018 року (а.с.33).

Строк позовної давності розпочався з дня повноліття позивача 18 лютого 2012 року, але позивач не звертався до суду за захистом свого порушенного права.

Колегія суддів зазначає, що про порушення свого права позивачу було відомо кожного місяця, під час отримання стипендії у розмірі, що є меншим від прожиткового мінімуму, оскільки згідно законодавства стипендія є щомісячним платежем, та критично ставиться як і суд першої інстанції до доводів позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав після отримання довідок про доходи, оскільки той факт, що він є дитиною шахтаря і вступив до вузу поза конкурсом йому було відомо з першого дня навчання.

Тому, доводи апеляційної скарги, що про порушення свого права позивач дізнався лише 11.08.2017 року не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Доводи скарги стосовно того, що у зв`язку із початком АТО позивач не міг реалізувати захисту своїх майнових прав не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до Указу Виконуючого Президента України від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", а порушено права позивача почалось з моменту виплати стипендіальних виплат 26.09.2012 року.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2019 року.

Судді: О. В. Халаджи

В. Б. Азевич

А.В. Гапонов