П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року м. Київ

справа № 382/909/18

провадження: 22-ц/824/1206/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Яготинського районного суду Київської області від 6 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Литвин Л.І.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 3 березня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», а також «Тарифами Банку» складають між нею та Банком договір.

На виконання умов укладеного договору відповідачка ОСОБА_3 зобов'язалася повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплачувати інші витрати відповідно до умов укладеного договору.

Взяті на себе зобов'язання за договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 55806 грн.58 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 677 грн.28 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 47395 грн.65 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4600 грн., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2633 грн.65 коп. (процентна складова).

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в судовому порядку.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 6 вересня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням процесуального і матеріального права. Зокрема, зазначав, що позивачем до позовної заяви надано достатньо документів, які дають підстави для висновку, що між сторонами був укладений договір, позичальнику видані кошти на платіжну картку, відповідач свої зобов'язання не виконує та має заборгованість. Відповідачем зазначені обставини не спростовані, договір недійсним не визнавався, заперечень щодо укладення договору, отримання коштів від відповідача не надходило. Виходячи з правової природи договору приєднання, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачений певний порядок підвищення відсоткової ставки, відповідач не пред'явила вимоги банку щодо незгоди з підвищенням процентної ставки та розірвання кредитного договору, що свідчить про згоду клієнта зі змінами (збільшенням) розміру процентної ставки запропонованої банком.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвало Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року призначено справу до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 грудня 2018 року провадження у справі зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/137363/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 березня 2019 року провадження у справі поновлено.

Відповідачка ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг дозволяє банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 в анкеті-заяві від 3 березня 2011 року підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом. Відповідач, ознайомившись з Умовами та правилами, просила оформити на її ім'я картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом у 7000 грн. Відповідно до вказаної заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з Тарифами банку, які підписані ОСОБА_3 3 березня 2011 року, базова відсоткова ставка становила 3,0% на місяць (36% річних).

Відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році.

В пунктах 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п.2.1.1.2.4 Умов та правил).

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та правил клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язанийсплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову ( п.2.1.1.7.6 Умов та Правил).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст.ст 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Встановлено, що ОСОБА_3, підписавши 3 березня 2011 року анкету - заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», дала свою згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених договором підстав ОСОБА_3 не заявляла.

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо не доведення позивачем факту укладення кредитного договору, оскільки Умови та правила не містять підпису відповідачки ОСОБА_3, є необґрунтованими та безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що позичальнику 3 березня 2011 року надано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2, строк дії картки встановлено до грудня 2014 року (а.с.81). Позивачем не заперечується, що термін повернення ОСОБА_3 кредиту відповідає строку дії картки.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що останній раз з картки НОМЕР_3 знімалися кошти у травні 2011 року, останній платіж ОСОБА_3 здійснений у липні 2012 року.

Інформація по руху коштів по картці НОМЕР_4 з датою відкриття 23 червня 2011 року не може бути прийнята судом до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ця картка видана на виконання договору від 3 березня 2011 року. Натомість картка за № НОМЕР_2 видана 3 березня 2011 року в день, коли ОСОБА_3 підписана анкета-заява, старт карткового рахунку розпочався в цей же день, про що свідчить довідка (а.с.82).

Згідно з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем до позовної заяви, вбачається, що станом на 31 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитом становить 677 грн.28 коп., заборгованість за процентами - 47395 грн.65 коп., заборгованість за пенею та комісією - 4600 грн., по судовим штрафам - 3133 грн.65 коп..

Сума заборгованості за кредитом в розмірі 677 грн.28 коп. станом на грудень 2014 року (закінчення строку дії картки) складається із 175 грн.49 коп. - поточної заборгованості за кредитом та 501 грн.79 коп. - простроченої заборгованості за кредитом.

Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) станом на грудень 2014 року становить 1098 грн.53 коп.

Відповідачка ОСОБА_3, будучи повідомленою про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.51,53), заяву про застосування позовної давності до вимог банку суду не подавала.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 677 грн.28 коп. та заборгованості за процентами в сумі 1098 грн.53 коп., розрахованих до закінчення строку дії картки, підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення процентів, нарахованих з січня 2015 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/6227/14-ц.

Таким чином, оскільки зі спливом строку кредитування, який збігається зі строком дії картки (грудень 2014 року), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється, тому підстави для стягнення заборгованості по процентам, розрахованої з січня 2015 року по 31 березня 2018 року, відсутні.

Що стосується позовних вимог в часині стягнення пені та штрафів, то в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за комісіє і пенею та штраф, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 588 грн.79 коп. (500 грн.+88 грн.79 коп.), який є менший за сукупний розмір заборгованості по пені та комісії, що згідно наданого розрахунку та заявлених вимог неможливо роз'єднати на заборгованість по пені та комісії, зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

Відповідачка ОСОБА_3 презумпцію правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошових зобов'язань не спростувала, а тому вона зобов'язана сплатити позивачу суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2364 грн.60 коп. ( 677 грн.28 коп. + 1098 грн.53 коп. + 588 грн.79 коп.).

Суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, не перевірив доводів позивача, не звернув уваги на те, що відповідачкою будь-яких заперечень з приводу заявлених до неї вимог, не надано, та дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин рішення Яготинського районного суду Київської області від 6 вересня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить із вимог ст.141 ЦПК України.

Оскільки позивачем при подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., розмір яких згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при звернення до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідачки саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 6 вересня 2018 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 3 березня 2011 року у розмірі 2364 грн.60 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 677 грн.28 коп., заборгованості за процентами в сумі 1098 грн.53 коп. та штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 88 грн.79 коп. (процентна складова)

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1762 грн., та 2643 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 4405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус