УХВАЛА

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 711/1433/19

провадження № 61-20347ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня

2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 лютого 2019 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року змінено, зменшено розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року, в якій просила оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 1 921 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

У позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті

176 ЦПК України).

Ціна позову у справі № 711/1433/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2019 року.

Отже для цілей Цивільного процесуального кодексу України справа № 711/1433/19 є малозначною.

Відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України справа про стягнення аліментів не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що справа № 711/1433/19 становитьзначний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, оскільки оскаржуване судове рішення, яким змінено розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, фактично ставить її сім`ю в скрутне матеріальне становище та впливає на гарантоване Конституцією України право повнолітньої дитини на освіту.

Натомість, Верховним Судом не встановлено обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які дають підстави для оскарження судового рішення у малозначній справі, зокрема судом не встановлено, що справа про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР).

За встановлених судами у справі № 711/1433/19 обставин, дохід

ОСОБА_2 , який є інвалідом 2 групи та крім повнолітнього сина ОСОБА_4 має малолітню дочку ОСОБА_5 , складає в середньому 27 000 грн на місяць, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд визначивши розмір аліментів у 1/6 частині доходу відповідача поставив її сім`ю в скрутне фінансове становище, не свідчать про те, що справа має для позивача виняткове значення.

Сама по собі незгода позивача із оскаржуваним судовим рішенням не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа № 711/1433/19 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394

ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду

від 30 вересня 2019 року у цивільній справі № 711/1433/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович