КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Київ

справа №759/18971/18

провадження №22-ц/824/5172/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року у складі судді Ул'яновської О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків у порядку регресу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, вказує на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було залишено без руху у зв'язку з тим, що до позовної заяви долучено дублікат квитанції про сплату судового збору, та надано строк для усунення недоліків.

Зазначає, що на виконання вимог вказаної ухвали направив до суду клопотання про усунення недоліків разом з дублікатом квитанції про сплату судового збору, завіреним підписом платника та співробітника банку та скріплений печатками, в якому зауважив, що оплата судового збору здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку з використанням електронного платіжного засобу. Однак, як зазначає апелянт, суд першої інстанції повернув позовну заяву з тих підстав, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, оскільки не надав оригінал документа, що підтверджує оплату судового збору.

На думку апелянта, наданий суду першої інстанції дублікат квитанції про сплату судового збору є належним підтвердженням сплати судового збору.

Уважає, що належним чином усунув недоліки позовної заяви, направивши до суду дублікат квитанції про сплату судового збору, який суд першої інстанції помилково оцінив як копію.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями статей 185, 353 ЦПК України та виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі протягом наданого строку та не надав оригінал квитанції про сплату судового збору замість долученого до позовної заяви дубліката.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків у порядку регресу, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9 803,04 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Суд виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, оскільки позивачем до позовної заяви було додано дублікат квитанції про сплату судового збору замість оригіналу, що суперечить вимогам пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Згідно з частиною 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Такі документи подаються до суду в оригіналі, копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовною заявою, долучив до неї дублікат квитанції про сплату судового збору, а 22 грудня 2018 року на виконання вимог ухвали від 29 листопада 2018 року позивач надіслав на адресу суду клопотання про усунення недоліків, в якому надав пояснення та додав дублікат квитанції про сплату судового збору №0.0..1 від 22 листопада 2018 року на суму 704,80 грн., підписаний платником, співробітником банку та скріплений печаткою банку. У клопотанні звернув увагу суду на те, що статтею 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, тому оплату судового збору здійснив шляхом безготівкового розрахунку з використанням електронного платіжного засобу.

У законодавстві не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами Закону України від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Відповідно до інформаційного листа Державної судової адміністрації від 10 листопада 2011 року № 12-6621/11 щодо застосування Закону України «Про судовий збір», документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Таким чином, судом установлено, що дублікат квитанції, доданий позивачем до клопотання про усунення недоліків, підписаний платником,працівником банку та скріплений печаткою банку, в якому, зокрема, зазначено відомості про справу, за яку сплачується судовий збір.

Визначення терміну «дублікат» в чинному законодавстві відсутнє, проте з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал.

Тобто, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.

Виходячи з викладеного, дублікат квитанції, як другий примірник такої квитанції, має таку саму юридичну силу, що і оригінал, а тому є належним доказом сплати судового збору у розумінні вимог статті 177 ЦПК України.

Таким чином, колегія доходить висновку, що позивач, надавши суду дублікат квитанції про сплату судового збору, підписаний як позивачем, так і працівником банку та скріплений печаткою банку, виконав вимоги ухвали від 29 листопада 2018 та усунув недолік позовної заяви.

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстав не надання позивачем оригіналу квитанції про сплату судового збору, залишив поза увагою, що дублікат квитанції є її другим примірником та має юридичну силу оригіналу, окрім того, наданий позивачем дублікат підписаний платником, працівником банку та скріплений печаткою банку, із зазначенням відомостей про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, що є належним оформленням документу про сплату судового збору.

Окрім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, суд наділений повноваженнями самостійно перевіряти зарахування коштів, сплачених в якості судового збору.

Ураховуючи викладене, колегія доходить висновку, що ОСОБА_1, надавши дублікат квитанції про сплату судового збору на виконання вимог статей 177, 185 ЦПК України, який є належним доказом на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви у встановленому законом порядку та розмірі, усунув недоліки позовної заяви, а тому суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, не взявши до уваги вищезазначені обставини та норми законодавства, не перевіривши при цьому зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв'язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай