УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Черков В.Г., розглянувши питання про відвід судді Капітонова В.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Селидівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, Селидівської міської ради, Гірницької міської ради, Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури про зобов`язання відповідачів повернути повернути ключі від квартири, визнання реєстрації в квартирі недійсною (нікчемною), усунути перешкоди у користуванні майном шляхом звільнення квартири, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А НО В И В:

ОСОБА_1 в заяві про усунення недоліків, яка зареєстрована 06.11.2019 р., подав до суду клопотання про відвід судді по зазначеній справі.

Згідно ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Згідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши клопотання про відвід судді Капітонова В.І. приходить до висновку про його задоволення виходячи з наступного.

Згідно п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Інших підстав для відводу судді визначених ст.ст. 36, 37 ЦПК України судом у поданому клопотанні не виявлено.

Заявником зазначено, що відвід заявлений з тих підстав сумнівів щодо профнепридатності та профнеспроможності та справедливості.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", та "Веттштайн проти Швейцарії") Отже, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру"). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії"). Насамкінець, концепції незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (див. рішення у справі «Сасілор-Лормін проти Франції»).

Підсумуємо практику ЄСПЛ щодо встановлення неупередженості суддів та відводів. Учасник справи може ставити питання про відвід на підставі будь-якого, мінімального сумніву. На це, суд повинен надати гарантії власної неупередженості поза розумним сумнівом. За відсутності таких гарантій, переконливих для сторонньої, раціональної людини, суддя має вийти зі справи.

Аналогічна позиція відображена у п. 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи (рішення у справі «Мікаллеф проти Мальти», «Денисов проти України»). Слово боятися підкреслює допустиму ірраціональність сумніву. Обставини prima facie вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу. Вони можуть бути, при раціональному аналізу, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися. Сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що у розумної людини, на її перший погляд, вони викликають побоювання упередженості суду.

Необхідно враховувати не тільки особисту переконаність і поведінку конкретного судді в даному випадку - суб`єктивний підхід - але також те, чи він надав достатні гарантії для виключення будь-яких легітимних сумнівів в цьому відношенні (див. Bulut v. Austria,

та Thomann v. Switzerland, «Салов проти України»). Сумніви можуть бути будь-якими. Це відповідає на питання, чи потрібний для відводу судді сумнів поза розумним сумнівом чи 50/50. За практикою ЄСПЛ, достатньо мінімального - будь-якого сумніву. Це є вимогою бездоганності в ст. 3 Кодексу суддівської етики.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції, як ухвалений незаконним складом суду, в постанові від 17.09.2019 р. № 277/599/15-к, зазначивши, що судом не було забезпечено достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Відтак, незважаючи на відсутність будь-яких обставин, котрі б свідчили про необхідність судді Капітонова В.І. заявити самовідвід, суд бере до уваги та виходить у першу чергу із суб`єктивних переконань позивача в упередженості цього складу суду, та, незважаючи на необґрунтованість заяви позивача, з огляду на передбачену п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимогу щодо забезпечення судом умов, за яких були б неможливі будь-які сумніви у його безсторонності, вважає своїм обов`язком забезпечити дотримання конституційного права на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, задовольнивши заявлений відвід і відвести від розгляду даної справи суддю Капітонова В.І.

Навпроти, відмова в задоволенні заяви позивача про відвід, поданої до відкриття провадження по справі, тобто, до того, як будуть зачіпатимуться права інших осіб, окрім позивача, буде носити імперативний характер.

Тобто, позивач не бажає, щоб його справу розглядав суддя Капітонов В.І., а суд зобов`язує його на таку долю, обмежуючи у диспозитивності, тобто можливості розпорядитися своїми правами на власний розсуд.

Суд вдруге наголошує, що відвід заявлено на стадії процесу, коли права інших осіб ще не зачипаються, і це не вплине на строки розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40, 259, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про відвід судді Капітонова В.І. задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Селидівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, Селидівської міської ради, Гірницької міської ради, Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури про зобов`язання відповідачів повернути повернути ключі від квартири, визнання реєстрації в квартирі недійсною (нікчемною), усунути перешкоди у користуванні майном шляхом звільнення квартири, зобов`язання вчинити певні дії передати до канцелярії суду для повторного автоматичного перерозподілу іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя