Справа № 630/764/18
Провадження № 2/630/65/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Косенко С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що з 21 грудня 2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_3, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 грудня 2018 року. Під час шлюбу у них з відповідачем народились дві доньки: 27 квітня 2003 року донька ОСОБА_4, та 31 грудня 2009 року донька ОСОБА_5, які постійно проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Від моменту фактичного припинення шлюбних відносин в серпні 2018 року відповідач ОСОБА_3 почала проживати окремо від нього та дітей за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Ударне, вул. Ударна, 71, разом з іншим чоловіком. Від тоді між ними, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, виник спір щодо місця мешкання дітей, оскільки остання наполягала на тому, аби доньки проживали разом з нею в с. Ударне. Він, позивач, з цим не згоден, бо доньки бажають проживати саме з ним за місцем постійного мешкання в м. Люботин. До того ж, доньки навчаються в Люботинській гімназії № 1, перебувають на обліку в Центрі первинної медико-санітарної допомоги Люботинської міської ради, де мають змогу отримувати допомогу від обраного ним лікаря, що в сукупності може вказувати на існування у дітей міцних соціальних звязків в місці їх постійного проживання. Зміна місця проживання молодшої доньки ОСОБА_5, на переконання позивача, негативно вплине на її психолого-емоційний стан, в той час як він, ОСОБА_1, здатний забезпечити для доньки належній умови виховання та проживання разом з ним.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення 18 лютого 2019 року підготовчого засідання.

Відповідач ОСОБА_3 отримала копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами 28 січня 2019 року. Однак, у визначений судом 15-денний строк відповідач відзив не подала.

В підготовчому засіданні 18 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_3 заявила суду про визнання позову в повному обсязі та згоду з тим, аби її донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживала разом з батьком, ОСОБА_1, який є позивачем в даній справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Вислухавши відповідача ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що її заява про визнання позову не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки судом було детально розяснено відповідачу наслідки визнання позову, відсутність для неї обовязку визнавати позовні вимоги та обставини, викладені в позові. Отримавши усі необхідні розяснення, ОСОБА_3 підтвердила суду, що розуміє надані їй розяснення та наслідки такої процесуальної дії як визнання позову, та що нею така заява зроблена добровільно, без тиску сторонніх осіб чи позивача. Обираючи таку позицію в даній справі, вона лише прагне, аби доньці була як найкраще.

Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 виступила з промовою на підтримання позовних вимог, заявлених ОСОБА_1, в якій посилалась на обставини, викладені в позові.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні підтримав висловлені його представником доводи та просив заявлений ним позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовчому засіданні не забажала скористатися можливістю виступити в промовою, вона лише підтвердила, що вже висловила суду свою позицію в даній справі.

Третя особа, ОСОБА_4, підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та пояснила, що у неї з молодшою сестрою, ОСОБА_4, існують тісні родинні стосунки і вони бажають жити разом з батьком, бо в місці проживання матері, ОСОБА_3, відсутні необхідні побутові умови, та й до школи дуже далеко їздити.

Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області ОСОБА_6 в підготовчому засіданні, яке відбулось 18 лютого 2019 року, подала суду висновок органу опіки та піклування від 18 лютого 2019 року, в якому зазначено про цілковиту підтримку вимог позивача та необхідність забезпечення інтересів дитини шляхом визначення місця проживання з батьком.

Вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Сторони, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження 1-ВЛ № 160476, виданого 21 грудня 2002 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Цей шлюб було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 грудня 2018 року, ухваленого в справі № 630/595/18 за позовом ОСОБА_3, та яке набрало чинності.

Під час шлюбу 27 квітня 2003 року у сторін народилась донька ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ВЛ № 191373, виданого повторно 12 лютого 2010 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

Пізніше, 31 грудня 2009 року, у сторін народилась донька ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ВЛ № 191326, виданого 12 лютого 2010 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою в тому випадку, якщо батьки проживають окремо.

З огляду на те, що дитині сторін по даній справі, ОСОБА_4, на момент звернення позивача до суду виповнилось 15 років, вона вправі самостійно обирати для себе місце проживання. І таким місцем проживання для ОСОБА_4 з 09 лютого 2017 року є житловий будинок, що розташований за адресою: м. Люботин, вул. Пшенична, 5, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 29 серпня 2017 року.

Згідно з актом квартального комітету № 60 м. Люботин від 12 грудня 2018 року, в житловому будинку № 5 по вул. Пшенична в м. Люботин фактично проживають ОСОБА_1 разом з дітьми, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно з інформацією ГУ ДМС України в Харківській області від 03 січня 2019 року, відповідач ОСОБА_3 постійно, з 1998 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сторонами підтверджується те, що вони з серпня 2018 року проживають окремо один від одного за різними адресами позивач ОСОБА_1 з дітьми залишився проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а відповідач ОСОБА_3 переїхала жити до нового чоловіка в с. Ударне Харківського район Харківської області, вул. Ударна, 71. Від тоді між матір'ю та батьком виник спір щодо місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює на майстра з експлуатації та ремонту машині механізмів ВП «Люботинська колійна машинна станція» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується відповідною довідкою про доходи від 12 грудня 2018 року. Розмір заробітної плати, отриманої ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року, склав 145819,88 грн., що є достатнім для забезпечення потреб дітей.

За місцем мешкання та місцем роботи ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно, що підтверджуються відповідними характеристиками голови квартального комітету № 60 від 12 грудня 2018 року та начальника ВП «Люботинська колійна машинна станція».

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 13 вересня 2018 року, складеним головою та членами квартального комітету № 60 м. Люботин, за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Пшенична, 5, в житловому будинку, власником якого є ОСОБА_7, бабуся малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, задовільні житлово-побутові умови, є опалення і водопровід.

Діти сторін, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, навчаються у Люботинській гімназії № 1, в 10-А та 3-Б класі відповідно, яка розташована за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 19, а також перебувають на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області, яке розташоване за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 15. Обидва заклади розташовані в безпосередній близькості до їх місця проживання дітей, відстань до них можна пройти пішки за 5-7 хвилин.

За дорученням суду органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області подано суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, ОСОБА_1 за адресою його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Такий висновок ґрунтується як на підставі проведеної перевірки житлово-побутових умов в будинку, в яких проживають діти сім'ї ОСОБА_1, способу життя позивача ОСОБА_1, так і на підставі психолого-педагогічної характеристики від 30 жовтня 2018 року, складеної практичним психологом за результатами діагностування дитини, яке показало, що ОСОБА_5 однаково любить і батька і мати. В той же час, дослідження виявило у дитини прихильність до сестри.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що батько не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс-16 від 14 грудня 2016 року.

З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час спільного проживання у належний спосіб виконували свої батьківські обовязки, малолітня дитини прихильна до них обох. Позивач ОСОБА_1 має постійне місце проживання, де створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, має самостійний заробіток, позитивно характеризується, а від так, на переконання суду, може створити для дитини належні умови для виховання та розвитку. Дійти такого самого висновку щодо відповідача суд не має змоги, бо в матеріалах справи відсутні документи відповідні документи, а відповідач не скористався процесуальним правом на подання доказів на підтвердження створення за новим місцем мешкання належних умов для виховання та розвитку малолітньої дитини, які б мали перевагу над тими умовами, в яких наразі проживає дитини.

Тому, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до увагу таку суттєву обставину як прихильність малолітньої ОСОБА_5 до рідної сестри ОСОБА_4, суд визначає місце проживання малолітньої дитини разом з батьком ОСОБА_1 за місцем їх постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Однак, задоволення позову ніяким чином не позбавляє ОСОБА_3 права приймати участь у вихованні дитини, у спілкуванні з нею.

Одночасно з цим, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Так, позивачем ОСОБА_1 при зверненні з позовом було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 18 грудня 2018 року. З цієї суми судового збору 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% слід стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 176, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Пшенична, 5.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1, адреса реєстрації: Харківська область, м. Люботин, вул. Пшенична, 5, адреса фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний № НОМЕР_2, адреса реєстрації: Харківська область, м. Люботин, вїзд Деповський, 10, витрати по оплаті судового збору в сумі 352,40 грн.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний № НОМЕР_2, адреса реєстрації: Харківська область, м. Люботин, вїзд Деповський, 10, судовий збір в сумі 352,40 грн. з суми судового збору, сплаченого по квитанції № 0.0..1 від 18 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19 березня 2019 року.

Суддя О. О. Малихін