РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/3232/18

15.11.19

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого - судді Сороки Д. В.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.

представника відповідача адвоката Сича С.М.

представника третьої особи адвоката Голівського В.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання одностороннього правочину (заповіту) недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Дубовомахаринецька сільська рада Козятинського району Вінницької області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання одностороннього правочину (заповіту) недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Дубовомахаринецька сільська рада Козятинського району Вінницької області.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2014 року, з яким погодився ухвалою Апеляційний суд Вінницької області від 22 січня 2015 року, з розгляду цивільних справ за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним (спрана № 133/849/14-ц), було вирішено:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 2,53 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дубовомахаринецької сільської ради, Козятинського району, Вінницької області, і належала спадкодавцеві на підставі державного акта, серії ІІ - ВН № 011856, виданого 22.03.2002 на підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації № 68 від 11 березня 2002 року, зареєстрованого в кінні записів державних актів на право приватної власності на землю за №714.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витання заповіту нікчемним за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду і все ж таки знаючи, що померла у 2008 році ОСОБА_5 , яку останні п`ять років у своєму будинку в селі Сокілець Козятинського району доглядала ОСОБА_3 не складала після 2001 року ніяких заповітів на інших осіб, па початку 2015 року вимушена була звернутися з мотивованою заявою до правоохоронних органів щодо підроблення останнього заповіту, складеною нібито у 2003 році померлою ОСОБА_5 .

В ході проведення досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000130 від 12.03.2015 старшим слідчим Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Матвійчуком А.П. у Постанові про закриття кримінального провадження від 30 червня 2017 року, яку нею було отримано 20 липня 2017 року, було встановлено наступне:

Факт незнання ОСОБА_7 моменту існування заповіту від 30.01.2001не підтверджено в ході досудового розслідування, однак і не спростовано. Окрім цього, в ході розслідування не встановлено, за допомогою якої комп`ютерної техніки складено заповіт та не установлено фактичної дати його складання заповіту від 17.02.2003 та його затвердження.

У відповідності до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.10.2015 № 1478/1479/15-21, в першому та другому примірнику оригіналів заповіту від 30.01.2001, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахарпнецької сільської ради Козятинського району за № 13 про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 прав на належу їй земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП «Дружба», підпис в графі заповідача від імені ОСОБА_5 проставлено самою ОСОБА_5 , а в першому та другому примірнику заповіту від 17.02.2003, зареестрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району за № 55 про падання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 прав на усе належне їй манно, підпис в графі віповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_8 , а іншою особою.

Окрім цього, у відповідності до висновку експертів за результатами

проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 06.11.2015 №

1989/1990/15-21, в першому та другому примірнику оригіналів заповіту від

30.01.2001, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району за № 13 про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 прав на належну їй земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП «Дружба», та в першому та другому примірнику заповіту від 17.02.2003, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району за № 55 про падання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 прав па усе належне їй майно, дані заповіти посвідчено підписом ОСОБА_7 .

Факт незнання ОСОБА_7 моменту існування заповіту від 30.01.2001 не підтверджено в ході досудового розслідування, однак і не спростовано. Окрім цього, в ході розслідування не встановлено, за допомогою якої комп`ютерної техніки складено заповіт та не установлено фактичної дати його складання заповіту від 17.02.2003 та його затвердження.

В ході досудового розслідування не встановлено місце знаходження реєстру вчинених Дубовомахаринецькою сільською радою Козятинського району нотаріальних правочинів за 2001-2003 роки, який мав би зберігатись у сільській раді, що унеможливило підтвердити факт реєстрації даних заповітів чи спростувати його.

Окрім цього, ОСОБА_7 , не перевіривши факт проживання особи в населеному пункті, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який знаходиться в приміщенні Дубовомахаринецької сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_2 на прохання ОСОБА_2 , мешканки с. Дубові Махаринці Козягинського району склала Довідку проте, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день смерті постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . при цьому достовірно знаючи, що ОСОБА_5 на території сільської ради не проживала з 2005 року та проживала в АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даній Довідці ОСОБА_7 поставила свій власний підпис від імені голови Дубовомахаринецької сільської ради, та завірила гербовою печаткою, чим засвідчила законність даної о документу, після чого видала її ОСОБА_2 .

В свою черід. ОСОБА_2 використала даний офіційний документ та разом з іншими документами подала до Козятинського міськрайонною суду з позовною зайвою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийнятій спадщини.

Однак, вказаними діями ОСОБА_7 не заподіяно та не могло бути заподіяно шкоди громадянам чи державі. Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. - ПОСТАНОВИВ кримінальне провадження внесене до СРДР за № 0000130 від 12.03.2015 закріпи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 364, 366 КК України, мотивуючи даний факт недоведеністю її вини та за малозначністю вчиненого службової о підроблення..

Таким чином, лише 20 липня 2017 року отримавши на руки вказану Постанову про закриття кримінального провадження від 30.06.2017, вона дізналася і це підтверджується документально, що Заповіт ОСОБА_5 від 17.02.2003, за яким ОСОБА_2 згодом після неї успадкувала земельну частку (пай), було підроблено і підписано секретарем па той час сільради ОСОБА_7 , не виключно, що з метою отримати блага від ОСОБА_2 , яка згодом переоформила на себе належну їй спадщину за складеним на неї заповітом від 2001 року.

Оскільки дані обставини були нововиявленими для справи, істотними і такими, що не буди і не могли бути відомими мені як особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, вона звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Козятинського міськрайонного сулу Вінницької області від 17 жовтня 2014 року, з розгляду цивільних справ за позовом, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, у зв`язку з ново виявленими обставинами та його скасування.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області віл 09.01.2018 з розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області віл 17 жовтня 2014 року з розгляду цивільних справ № 133/849/14-п за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності па спадкова майно та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, було вирішено:

прийняти нове рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 при витання права власності на спадкові майно та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про визнання заповіту - нікчемним.

За час коли рішення Козятинського міськрайонного суду у цивільній справі № 133/849/14-ц від 17 жовтня 2014 року набуло чинності і до часу, коли воно було переглянуто судом за нововиявленими обставинами, позивачка ОСОБА_2 встигла його оформити як правовстановлюючий документ на спадкове майно (спірну земельну ділянку) у державного реєстратора і продовжувала отримувати зібраний орендарем врожай за всі роки.

Після прийняття нового рішення суду від 09 січня 2018 року у справі № 133/849/14-ц єдиною спадкоємицею за заповітом залишилася ОСОБА_3 , оскільки вказаним рішенням встановлені обставини, а саме: відповідно до постанови від 30.06.2017 про закриття кримінального провадження № 0000130 від 12.03.2015, підпис в заповіті від 17.02.2003 на ім`я ОСОБА_2 , від імені заповідача являється підробленим. Наявність даного факту при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно є суттєвою обставиною.

Па підставі рішення суду від 09 січня 2018 року у справі № 133 849/14-ц право власності на земельну ділянку (пай) за ОСОБА_2 було припинені державним реєстратором.

В нотаріальній конторі в якій після смерті спадкодавця у 2008 році на підставі її заяви про прийняття спадщини за заповітом складеного від 2001 року було відкрито спадкову справу, державний нотаріус повідомив про необхідність звернення до суду з даним позовом, так-як в Спадковому реєстрі відомості про підроблений заповіт від 17 лютого 2003 року, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області Павлюк Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 55, залишилися, через що вона не може оформити належну їй за заповітом, складеного заповідачем на її ім`я у 2001 ропі, спадщину.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, з`явився представник відповідача - адвокат Сич С.М., який в судовому засіданні позовні вимоги, які викладені в позовній заяві не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно із постановою слідчого від 30.06.2017 закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000130 "від 12.03.2015, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366 КК України. У цій постанові про закриття кримінального провадження вказано, що у відповідності до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.10.2015 в першому та другому примірнику заповіту від 17.02.2003, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області за № 55, про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 прав на усе належне їй майно, підпис у графі заповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_5 , а іншою особою. Позивачка вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним з підстав, передбачених ст.ст.41, 48, 541 ЦК УРСР 1963 року, у зв`язку із тим, що він не був підписаний заповідачем ОСОБА_5 . З такими доводами позивачки погодитися не можна, оскільки позивачкою не надано суду оригіналу або належним чином засвідченої копії висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.10.2015, на який вона посилається у позовній заяві. Отже, позивачкою не доведено належними, допустимими та достовірними доказами тієї обставини, що оспорюваний заповіт не був підписаний ОСОБА_5 . Разом із цим, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області в цивільній справі №133/849/14-ц від 17.10.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2015, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнаня права власності на спадкове майно. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним за безпідставністю позовних вимог. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2018, ухваленого за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнаня заповіту нікчемним. Предметом позову в цивільній справі №133/849/14-ц є визнання заповіту нікчемним. В свою чергу предметом позову в цій справі є визнання заповіту недійсним. При цьому підставами обох позовів ОСОБА_3 , з урахуванням змісту її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду в цивільній справі №133/849/14-ц, є та обставина, що згідно із проведеною в рамках кримінального провадження судово-почеркознавчою експертизою у заповіті від 17.02.2003 року підпис у графі заповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_5 , а іншою особою. Позивачка повторно звернулася із позовом до ОСОБА_2 із видозміненою позовною вимогою з метою повторного розгляду справи для отримання бажаного результату. За таких обставин ухвалення судом рішення про задоволення позову суперечитиме принципу правової визначеності, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області - адвокат Голівський В.В. в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка пропустила строк позовної давності, так як ОСОБА_3 була обізнана про наявність заповіту, складеного на ім`я відповідача станом на 2014 рік, а звернулася до суду лише у грудні 2018, тобто з пропуском позовної давності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню на підлягають.

Судом встановлено, що 30.01.2001 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Павлюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за №13, яким заповіла належне їй право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСТП "Дружба", розміром 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, без виділення їй цієї частки в натурі (на місцевості), на користь ОСОБА_3

22.03.2002 на підставі розпорядження голови Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області від 11.03.2002 №68 на ім`я ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на землю серії ІІ - ВН №011856, згідно із яким остання набула право власності на земельну ділянку, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради.

17.02.2003 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Павлюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 55, відповідно до якого вона заповіла усе її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, на користь ОСОБА_2 . Вказаний заповіт було зареєстровано в алфавітній книзі обліку заповітів Дубовомахаринецької сільської ради за 2003 рік (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року виконкомом Дубовомахаринецької сільської ради.

15.07.2008 ОСОБА_3 подала до Козятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

29.04.2010 ОСОБА_2 на підставі рішення Козятинського міськрайоннного суду Вінницької області від 16.04.2010 року подала до Козятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Ці обставини були встановлені рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2018 у цивільній справі №133/849/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, а відтак в силу приписів ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказування.

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме на земельну ділянку, площею 2,53 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, що належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ВН №011856, виданого 22.03.2002 року на підставі розпорядження голови Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області від 11.03.2002 року №68, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №714.

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила заповіт померлої ОСОБА_5 , складений на ім`я ОСОБА_2 від 17 лютого 2003 року, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області Павлюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за №55, визнати нікчемним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сокілець Козятинського району Вінницької області померла ОСОБА_5 , яку вона доглядала з 05 березня 2005 року до її смерті за місцем свого проживання.

30.01.2001 ОСОБА_5 склала заповіт на її ім`я, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області Павлюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за №13.

До дня смерті померла ОСОБА_5 запевняла її , що вона являється єдиною спадкоємицею за заповітом, а інших заповітів вона не складала. Після смерті ОСОБА_5 вона у встановленому законом порядку у 2008 році прийняла спадщину за заповітом шляхом подання відповідної письмової заяви до Козятинської державної нотаріальної контори. Проте, їй стало відомо, що крім неї, як спадкоємця за заповітом, спадкоємцем за заповітом виявилась інша особа - ОСОБА_2 , на ім`я якої нібито теж було складено заповіт від 17.02.2003 року, зареєстрований в реєстрі за №55, і який теж посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області Павлюк Л.І.

Зі змісту заповіту, складеного померлою ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 від 17.02.2003, не вбачається, що попередній заповіт, складений померлою ОСОБА_5 на її ім`я від 30.01.2001, змінюється чи скасовується.

Крім того, отримавши первісний позов, вона вимушена була порівняти підписи померлої ОСОБА_5 у договорі оренди земельної частки (паю) від 11.05.2000 та у заповіті від 30.01.2001 із підписом у заповіті, складененим на ім`я ОСОБА_2 від 17.02.2003. В результаті вона прийшла до висновку, що підписи на вищевказаних заповітах візуально різні.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2014 у справі №133/849/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2015, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , суд, зокрема, виходив із того, що позивачем за зустрічним позовом та її представником не було надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірний заповіт від 17.02.2003 не був підписаний ОСОБА_5 , про що стверджувалось в зустрічній позовній заяві.

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в Козятинський міськрайонний суд Вінницької області із заявою про перегляд рішення суду в цивільній справі №133/849/14-ц за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 посилалася на те, що як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 було проведено судово-почеркознавчу експертизу заповітів, складених 30.01.2001 та 17.02.2003. Відповідно до висновку експерта від 19.10.2015 №1478/1479/15-2 в першому та другому примірнику оригіналів заповіту від 30.01.2001, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району за №13 про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 прав на належну їй земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСТП «Дружба», підпис в графі заповідача від імені ОСОБА_5 проставлено самою ОСОБА_5 . Натомість в першому та другому примірнику заповіту від 17.02.2003, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних правочинів Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району за №55 про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 прав на усе належне їй майно, підпис в графі заповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_5 , а іншою особою.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2018 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , суд виходив із того, що відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно із ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до постанови від 30.06.2017 про закриття кримінального провадження №0000130 від 12.03.2015 року підпис в заповіті від 17.02.2003 року на ім`я ОСОБА_2 від імені заповідача являється підробленим.

Згідно із ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно з вимогами ст.215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Таким чином, при підписанні заповіту, складеного 17.02.2003, було допущено істотне порушення вимог закону. А тому даний заповіт являється нікчемним

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Крім того, суд зазначив, що згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, а тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, визначаючись щодо заявлених позовних вимог та заперечень відповідача, суд виходить із наступного.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що згідно із постановою слідчого від 30.06.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000130 від 12.03.2015 року, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366 КК України.

У цій постанові про закриття кримінального провадження вказано, що у відповідності до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.10.2015 в першому та другому примірнику заповіту від 17.02.2003 року, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області за №55, про надання у спадок від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 прав на усе належне їй майно, підпис у графі заповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_5 , а іншою особою.

Позивачка вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним з підстав, передбачених ст.ст.41, 48, 541 ЦК УРСР 1963 року, у зв`язку із тим, що він не був підписаний заповідачем ОСОБА_5 .

З такими доводами позивачки суд не погоджується, оскільки за змістом ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, обставини встановлені в постанові слідчого про закриття кримінального провадження не мають преюдиціального значення для суду в цивільному судочинстві і підлягають доказуванню за загальними правилами, визначеними ст.81 ЦПК України.

Разом із цим, в ч.1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як висновки експертів.

В ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Ураховуючи те, що для з`ясування обставин, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, то такі обставини можуть бути підтверджені лише висновком експерта.

В ч.3 ст.102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із положеннями частин 1, 5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що підготовлений в рамках кримінального провадження висновок експерта може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Водночас він не може розцінюватися як висновок експерта в розумінні приписів п.2 ч.2 ст.76 та ч.1 ст.102 ЦПК України.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №127/745/16-ц.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Проте, позивачкою не надано суду оригіналу або належним чином засвідченої копії висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.10.2015, на який вона посилається у позовній заяві.

Отже, позивачкою не доведено належними, допустимими та достовірними доказами тієї обставини, що оспорюваний заповіт не був підписаний ОСОБА_5 .

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачкою ОСОБА_2 не було порушено прав чи інтересів позивачки ОСОБА_3 , за захистом яких вона звернулася до суду.

Разом із цим, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області в цивільній справі №133/849/14-ц від 17.10.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2015, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним за безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2018, ухваленим за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним.

Предметом позову в цивільній справі №133/849/14-ц є визнання заповіту нікчемним. В свою чергу предметом позову в цій справі є визнання заповіту недійсним.

При цьому підставами обох позовів ОСОБА_3 , з урахуванням змісту її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду в цивільній справі №133/849/14-ц, є та обставина, що згідно із проведеною в рамках кримінального провадження судово-почеркознавчою експертизою у заповіті від 17.02.2003 підпис у графі заповідача від імені ОСОБА_5 виконано не самою ОСОБА_5 , а іншою особою.

Ухвалюючи рішення від 09.01.2018 в справі №133/849/14-ц, суд надав правову оцінку наведеним доводам позивачки та прийшов до висновку про нікчемність оспорюваного заповіту відповідно до положень ст.ст.203, 204, 215, 1247, 1257 ЦК України.

В силу ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, яка вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Суд вважає, що в даному випадку позивачка повторно звернулася із позовом до ОСОБА_2 із видозміненою позовною вимогою з метою повторного розгляду справи для отримання бажаного результату.

За таких обставин ухвалення судом рішення про задоволення позову суперечитиме принципу правової визначеності, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Разом із цим, представником відповідачки - адвокатом Сичом С.М. через канцелярію суду подано заяву про застосування позовної давності від 09.09.2019, в якій він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

В заяві представник відповідачки зазначає, що в обґрунтування зустрічних позовних вимог у справі №133/849/14-ц ОСОБА_3 посилалась на те, що даний заповіт не був підписаний заповідачем ОСОБА_5 , про що вона дійшла висновку після отримання первісного позову ОСОБА_2 , порівнявши підпис ОСОБА_5 у даному заповіті із її підписом у договорі оренди земельної частки (паю) від 11.05.2000.

З огляду на викладене представник відповідачки стверджує, що зі змісту зустрічного позову ОСОБА_3 , пред`явленого в 2014 році в цивільній справі №133/849/14-ц, вбачається, що про порушення свого права, а саме про те, що підпис у даному заповіті виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, вона дізналася після отримання первісного позову ОСОБА_2 в квітні 2014 року.

За таких обставин представник відповідачки, посилаючись на положення ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

З такими доводами представника відповідачки суд погоджується частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із матеріалів цивільної справи №133/849/14-ц вбачається, що у травні 2014 року ОСОБА_3 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому вона просила заповіт померлої ОСОБА_5 , складений на ім`я ОСОБА_2 від 17 лютого 2003 року, посвідчений секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області Павлюк Л.І., зареєстрований в реєстрі за №55, визнати нікчемним.

Позов мотивований тим, що, отримавши первісний позов ОСОБА_2 , вона вимушена була порівняти підписи померлої ОСОБА_5 у договорі оренди земельної частки (паю) від 11.05.2000 та у заповіті від 30.01.2001 із підписом у заповіті, складененим на ім`я ОСОБА_2 від 17.02.2003. В результаті вона прийшла до висновку, що підписи на вищевказаних заповітах візуально різні.

За таких обставин суд вважає, що позивачка ОСОБА_3 довідалася про порушення свого права в травні 2014 року, а з даним позовом звернулася до суду в грудні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що лише 20.07.2017, отримавши на руки постанову про закриття кримінального провадження від 30.06.2017, вона дізналася, і це підтверджується документально, що заповіт ОСОБА_5 від 17.02.2003 було підроблено.

Суд дійшов висновку, що такі аргументи позивачки не заслуговують на увагу, оскільки із контексту норми ч.1 ст.261 ЦК України вбачається, що законодавець пов`язує початок перебігу позовної давності із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не із днем, коли особа отримала докази, які, на її погляд, підтверджують факт порушення її права або вказують на особу, яка його порушила.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо спливу строку позовної давності, суд враховує, що предметом позову в цивільній справі №133/849/14-ц є визнання заповіту нікчемним. В свою чергу предметом позову в цій справі є визнання заповіту недійсним.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 не можна вважати тотожними з її позовними вимогами, які раніше були предметом судового розгляду, й щодо яких постановлене рішення суду.

До такого висновку дійшов Вінницький апеляційний суд в постанові від 29.05.2019, якою скасовано ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27.03.2019 про закриття провадження у даній справі.

Проте, подання позову з іншим предметом спору не перериває строку позовної давності. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 в справі №544/525/15-ц.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що позивачка не навела будь-яких поважних причин пропущення позовної давності.

В ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 у №14 роз`яснено, що коли строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ураховуючи те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 не доведені, що є самостійною підставою для відмови у їх задоволенні, то суд при вирішенні даного спору не бере до уваги пропуск позивачкою строку позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог слід відмовити, то понесені позивачкою судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при пред`явленні позову, необхідно покласти на неї.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, ст. 16, 392, 549, 1220-1222, 1268, 1270 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним одностороннього правочину (заповіту), посвідченого секретарем Дубовомахаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області 17.02.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 55, від імені заповідача ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , відмовити.

Повний текст рішення буде складений 25.11.2019.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя - підпис- Д.В.Сорока

З оригіналом вірно. Суддя Секретар

Дата документу 15.11.19