ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8219/19 Справа № 206/2200/19 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів на утримання дитини (а.с. 1-4).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2008 та до повноліття сина ОСОБА_4 . Позивач посилається на те, що він хворіє на тяжку форму цукрового діабету з 2008 року, з 18.02.2017 є інвалідом 2-ої групи, тому не має можливості фізично працювати. Розмір його пенсії в березні 2019 року склав 1497 грн., з яких 50 процентів стягнуто на сплату аліментів, таким чином він фактично позбавлений коштів на своє проживання та лікування.

Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду від 08.08.2008 з 1/4 частини до 1/6 частин з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено частково /а.с. 52-56/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що вимога позивача в частині зменшення розміру частки аліментів, стягуваних з нього на користь відповідача, враховуючи наявність захворювання у позивача та зміну його матеріального стану, має бути задоволена частково, а частка заробітку (доходу) позивача, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину має бути зменшена з 1/4 до 1/5 частини.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, недоведені обставини, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи /а.с. 59-63/.

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син Данило (а.с. 5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2008 та до повноліття сина ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно копії виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2008 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2008 та до повноліття сина ОСОБА_4 . (а.с. 8).

Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості за в/д № 2-1419 від 08.08.2008 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , станом на квітень 2019 року позивач має заборгованість за сплатою аліментів у розмірі 80 035,38 грн (а.с. 6).

З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1694 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 разом з позивачем зареєстровано його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно копії виписного епікризу від 05.10.2018, ОСОБА_1 поставлено діагноз цукровий діабет, 2 тип, інсулінопотребний, тяжка форма (по ускладненням), декомпенсований (при вступі), субкомпенсований (при виписці); синдром «діабетичної стопи» зліва, невропатична форма; діабетична мікро-макроангіопатія н/кінцівок; ішемія 2 ст; хронічна лімфовенозна недостатність н/кінцівок 2Бст; діабетична непроліферативна ретинопатія; діабетична симетрична сенсо-моторна нейропатія н/кінцівок, сенсорна форма 2 ст. (а.с. 13).

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивач з 18.12.2017 року має 2 групу інвалідності (а.с. 16).

Відповдіно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 2 групи (а.с. 17).

З копій довідок банку вбачається, що позивач у період з вересня по лютий 2017 року отримав пенсію на суму 9 985,87 грн, у період з січня по червень 2018 року отримав пенсію на суму 8 712 грн., у період з вересня 2018 року по лютий 2019 року отримав пенсію на суму 4 423,50 грн. (а.с. 18-20).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2008 ОСОБА_1 усунуто перешкоди у здійсненні права щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено йому місце і час спілкування з сином (а.с. 22).

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровьска від 15.06.2009 відповідача зобов`язано надавати позивачу сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для спілкування (а.с. 23).

Згідно копії акту державного виконавця від 11.02.2010 відповідач вищезазначене рішення суду не виконувала (а.с. 24).

З копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2010 вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1583 виданого 17.09.2008 Самраським районним судом закінчено (а.с. 25).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача та зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/5 частини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду, що прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів», яким було внесено зміни до ст. 182 СК України в частині збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих аліментів з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 відсотків.

Вірні є висновки суду, і колегія суддів з ними погоджується, стосовно того, що враховуючи той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із відповідачем, дає суду підстави для висновку, що основне навантаження щодо виконання батьківських обов`язків, припадає саме на відповідача, оскільки матеріальне забезпечення дитини є лише однією із обов`язків батьків, серед інших виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя, тощо.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду, що неможливість працювати на промислових роботах все ж таки може свідчити про погіршення матеріального стану позивача, а наявна хвороба у будь-якому разі потребує додаткових витрат на лікування та підтримку стану здоров`я, а тому, суд першої інстанції вірно відхилив посилання відповідача на те, що хвороба позивача ніяким чином не відобразилась на його фінансовому стані та він має можливість працювати на непромислових роботах.

Суд першої інстанції при зменшенні розміру частки (доходу), яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача на утримання їх спільної дитини, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що наявність у позивача заборгованості по аліментом не є підставою для зменшення розміру аліментів та не звільняє його від його обов`язку утримувати дитину.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров