Житомирський апеляційний суд
Справа №292/383/19 Головуючий у 1-й інст. Гуц О. В.
Категорія 17 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 292/383/19 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів з грошового забезпечення військовослужбовця

за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гуц О.В. в смт. Пулини,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Житомирський обласний військовий комісаріат звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з жовтня 2015 року по травень 2016 року останній проходив військову службу у Червоноармійському районному військовому комісаріаті Житомирської області. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.02.2016 № 13 ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності, у зв`язку із тим, що йому 29.10.2015 у було помилково нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 11893,52 грн. За цим же наказом з ОСОБА_1 здійснювалось щомісячне утримання у розмірі 20 % від грошового забезпечення до повного погашення, згідно його особистого рапорту від 26.02.2015 (так зазначено позивачем), тобто обов`язок відшкодування надмірно виплачених грошових коштів, відповідачем не оспорювався.
13 травня 2016 року молодшого сержанта ОСОБА_1 було переведено до нового місця служби у військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) м. Конотоп, Сумської області. Залишок непогашеної заборгованості на момент вибуття ОСОБА_1 до нового місця служби складав - 8031,42 грн.
Дана заборгованість облікована в Житомирському обласному військовому комісаріаті, як дебіторська заборгованість.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08.07.2016 року № 203 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку за пп. "ґ " п.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу", через сімейні обставини, а саме - наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
З моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 вживались заходи щодо відшкодування заборгованості, однак командуванням військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) м. Конотоп Сумської області, всупереч вимогам, передбаченим "Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі", затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", заходів щодо відшкодування заборгованості вжито не було, у зв`язку з чим Житомирський обласний військовий комісаріат, на обліку якого перебуває дана заборгованість, вимушений звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 8031,42 грн.
16.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він 20 березня 2014 року, у відповідності до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", будучи військовозобов`язаним, був мобілізований на військову службу до лав Збройних сил України. У вказаний період контракт на проходження служби між ним і ЗС України не укладався. 01 жовтня 2014 року наказом командира в/ч НОМЕР_4 його було звільнено зі служби через сімейні обставини. 03.04.2015 року йому надано статус учасника бойових дій.
На підставі контракту, укладеного 16.10.2015 року між ним та Міністерством оборони України, в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування "Північ" ОСОБА_2 , він проходив військову службу на посаді відповідального виконавця мобілізаційного відділення Червоноармійського районного військового комісаріату Житомирської області. Чинність контракту припинено 08.07.2016 року відповідно до наказу № 203, виданого командиром в/ч НОМЕР_2 , у зв`язку із його звільненням у відставку через сімейні обставини, а саме перебуванні на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Під час проходження військової служби на посаді відповідального виконавця мобілізаційного відділення Червоноармійського районного військового комісаріату 27 жовтня 2015 року на підставі наказу військового комісара Червоноармійського РВК, у відповідності до пп.10.п.6 постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", йому було нараховано і виплачено одноразову грошову допомогу, як призваному на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Даний наказ було видано на виконання вимоги вищого керівництва. Будь-яких письмових звернень до керівництва щодо виплати йому такого виду одноразової допомоги він особисто не подавав. Так, на підставі наказу військового комісара Червоноармійського РВК від 27.10.2015 року йому, як військовослужбовцю, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 11893,52 грн.
Вважає, що призначення і виплата йому одноразової допомоги здійснено на законних підставах. Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 не визнав, а наказ №13, виданий 29.02.2016 року військовим комісаром Червоноармійського РВК та проведення утримань з його грошового забезпечення вважає незаконним.
Так, з наказом №13, який видано 29.02.2016 року військовим комісаром Червоноармійського РВК про щомісячне утримання 20 % з його грошового забезпечення його ніхто не ознайомлював. Про існування даного наказу він дізнався лише з позовної заяви відповідача та додатків. Будь-яких письмових пояснень, а тим паче рапорту під час проходження військової служби в Червоноармійському РВК про утримання коштів з його грошового забезпечення він не писав. А рапорт, який долучено до первісного позову суперечить обставинам справи, оскільки в той період, яким його датовано, а саме 26.02.2015 року, він не проходив службу за контрактом і не перебував на посаді в Червоноармійському РВК. А тому, вказаний рапорт не міг бути підставою для провадження утримань з його грошового забезпечення.
У наказі № 13 від 29.02.2016 року також не вказується дата з якої необхідно розпочати утримання та самої суми, яку необхідно утримати.
Поряд з цим, з тексту оспорюваного наказу вбачається, що наказ про нарахування і виплату йому одноразової допомоги від 27.10.2015 року на момент винесення наказу № 13 від 29.02.2016 року був чинним, оскільки не був скасований.
Внаслідок незаконного наказу відповідача йому завдано майнову шкоду в розмірі 3 862,10 грн., заподіяну шляхом безпідставного щомісячного утримання коштів із грошового забезпечення.
Враховуючи вищевикладене, просив суд скасувати наказ №13, виданий 29 лютого 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 про результати проведення службового розслідування правомірності виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за контрактом в частині військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в розмірі 3 862 грн. 10 коп., які безпідставно утримані із його грошового забезпечення.
Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів відмовлено.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов.
Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та зводяться до незгоди із прийнятим судом першої інстанції рішенням.
В суді апеляційної інстанції представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи в силу положень ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №818/1688/16 від 05.12.2018 згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС - є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а ч.4 ст.19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З вимог чинного Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу проходження публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19).
Проходження публічної служби, відповідно, і військової служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.
Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі № 533/934/15-ц, від 20.06.2018 у справі №815/5027/15, від 03.10.2018 у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
На підставі вищенаведеного висновку Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд вважає, що дана справа про стягнення матеріальної шкоди з особи, що проходила публічну службу (перебувала на військовій службі) за позовом суб`єкта владних повноважень має розглядатися у порядку адміністративного судочинства за правилами КАС України.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як в частині основного так і зустрічного позову із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів з грошового забезпечення військовослужбовця закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22.11.2019.

Головуючий Судді