Провадження № 22-ц/4808/1226/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2019 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 і після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. Спадкоємцями першої черги були діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які подали заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Також заяву подав відповідач ОСОБА_1 на підставі перебування в шлюбі з матір`ю. ОСОБА_1 звернувся до суду про визнання права власності на 1/2 частини даного майна, як спільної сумісної власності пережившого подружжя та 1/6 частини нарівні із спадкоємцями першої черги. На підтвердження вказаних вимог представив свідоцтво про шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_4 17.02.2001 року, зареєстрованого в окрузі ОСОБА_6 , штат Іллінойс за законами США, та під час розгляду справи відповідач представив свідоцтво про одруження з проставленим «Апостиль» від 02.12.2010 року. По даному спору було ряд рішень та в позові ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено. Рішенням Івано-Фроанківського міського суду від 02.07.2015 року визнано недійсним шлюб між ОСОБА_1 і померлою ОСОБА_4 та визнано за позивачем та ОСОБА_5 право власності в рівних долях (по 1/2 частці) на спадкове майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Апеляційного суду від 05.10.2015 року дане рішення залишено без змін. На підставі вказаного рішення суду, 21.10.2015 року позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири. Однак позивач не може реалізувати своє право на володіння та користування майном, оскільки відповідач чинить перешкоди, зокрема позивач навіть не може навіть зайти в квартиру. Відповідач поміняв замки і вселив без згоди позивача та іншого співвласника свою співжительку ОСОБА_7 . Позивач звернулася із зверненням на дії відповідача та таке звернення зареєстровано в Івано-Франківському ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області. Однак, їй рекомендовано звернутися до суду, оскільки дані правовідносини відносяться до компетенції суду. На підставі наведеного просила суд постановити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та вселити позивача в дану квартиру.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2019 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на дане рішення подав апеляційну скаргу у якій зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного дослідження обставин справи.

Апелянт не погоджується з тим що він створює перешкоди у користуванні квартирою, позивачем не надано жодних доказів щодо даного факту. Вважає, що докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Тому рішення є таким що ухвалено передчасно без всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду повторно не з`явився представник відповідача адвокат Луговий М.Р. та не повідомив суд про причини неявки, хоча судом належним чином повідомлений про час і місце слухання справи. Апеляційна скарга слухалася без його участі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який захищає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що згідно копії будинкової книги, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є власниками в рівних долях (по 1/2 частці) трьохкімнатної квартииу АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності (1/2 частина) ОСОБА_2 (а.с.11).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 липня 2015 року визнано недійсним шлюб між ОСОБА_1 і померлою ОСОБА_4 та визнано за позивачем та ОСОБА_5 право власності в рівних долях (по 1/2 частці) на спадкове майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Апеляційного суду від 05.10.2015 року дане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року вищеназвані судові рішення скасовано а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після нового розгляду справи рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.06.2018 року визнано недійсним шлюб між ОСОБА_1 і померлою ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності в рівних долях (по 1/2 частці) на спадкове майно трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42-52).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.12.2018 року дане рішення залишено без змін (а.с.70-75).

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі та витребувано дану справу з Івано-Франківського міського суду (а.с.91).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.04.2019 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено (а.с.100-102).

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до 2 п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

ОСОБА_2 вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням. Зокрема, у дверях квартири поміняно вхідний замок, у зв`язку з чим позивач взагалі не може потрапити у житло.

При цьому позивач проживає у квартирі разом з співжителькою ОСОБА_7

ОСОБА_2 зверталась до Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області із зверненням за фактом перешкоджання в користуванні квартирою.

Згідно відповіді Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області їй рекомендовано звернутися до суду, оскільки дані правовідносини відносяться до компетенції суду (а.с.16).

Згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те що відповідач чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_2 своєю часткою в квартирі і дані обставини стверджуються її зверненням до Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області та суду за захистом порушеного права.

ОСОБА_2 має право на безперешкодне користування своїм майном, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 їй належить ? частини даної квартири.

Доводи апелянта що позивачем не надано жодних доказів щодо перешкоджання ним у користуванні позивачці квартирою АДРЕСА_1 - АДРЕСА_3 не заслуговують на увагу і спростовуються зібраними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк