ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6775/19 Головуючий суддя І інстанції Теслікова І. І.
Провадження № 22-ц/818/5606/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Теслікової І.І., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про встановлення факту добросовісного набуття права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року заявники звернулись до суду із заявою про встановлення юридичного факту про визнання заявників добросовісними набувачами та законними власниками квартири АДРЕСА_1 ..

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про встановлення факту добросовісного набуття права власності на майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що вимоги заявників про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження.

Послались на те, що суд поверхнево ознайомився із заявою від 27.09.2019, та не звернув уваги на всі значущі обставини, викладені у заяві, зокрема:

- відсутність спору між учасниками справи, в тому числі відсутність будь-якої заявленої на цьому етапі розгляду справи вимоги заінтересованої особи про майнові права на нерухоме майно;

- письмові докази, що доводять виражене волевиявлення заінтересованої особи на відчуження нерухомого майна, а відтак відсутність ознак того, що під час розгляду справи в порядку окремого провадження може виникнути спір про право.

Вважають, що застосування ч. 4 ст. 315 ЦПК України як підстави до відмови у відкритті провадження у справі є недоречним, адже зі змісту заяви від 27.09.2019 не вбачається спір про право.

Зауважили, що відкриття провадження у справі за заявою від 27.09.2019 року не позбавляє суд права залишити заяву без розгляду у випадку, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Зазначили, що вони звернулися до суду із заявою саме про встановлення факту добросовісного набуття права власності на квартиру, що матиме наслідком встановлення їх майнового права на нерухоме майно та унеможливить будь-які подальші спори щодо нього.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що заявники звернулися із заявою про встановлення факту добросовісного набуття права власності на квартиру.

Даний факт пов`язаний з вирішенням спору про право, а саме фактичного права власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в рамках окремого провадження, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що у вимогах заявників вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Нормою ч. 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 зі змінами, внесеними 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із вимогами ст. 293, ч. 2 ст.315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що відсутність майнових вимог інших осіб щодо квартири свідчить про відсутність спору, оскільки в якості мети для встановлення факту визнання добросовісними набувачами та власниками квартири заявницями вказано захист права власності на цю квартиру. Добросовісність набуття майна відповідно до ст. 388 ЦК України має юридичне значення лише у разі витребування майна від заявників.

Таким чином, наявність рішення суду про встановлення факту визнання добросовісними набувачами та власниками квартири лише створює юридичні передумови для захисту їх прав в інших судових спорах стосовно права власності на цю квартиру, що є ознакою спору про право.

Безпідставним є посилання в доводах скарги на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» про можливість встановлення інших фактів, що мають юридичне значення, наприклад фактів володіння будівлею на праві приватної власності та постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якій вказано про те, що набувач визнається добросовісним при певних умовах. Як раз можливість встановлення фактів володіння будівлею на праві приватної власності в порядку окремого провадження пов`язується із відсутністю спору про право, а факт добросовісного володіння майном встановлюється лише при розгляді відповідного спору стосовно цього майна.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.