ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6579/19 Справа № 214/5362/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5362/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігорь В`ячеславович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»,на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В., посилаючись на те, що 20 червня 2012 року вступило в законну силу рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитом на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (на теперішній час - АТ Райффайзен Банк Аваль») в сумі 608 064, 93 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн. 20 липня 2018 року представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Сапіга М.М. звернувся з заявою про примусове виконання виконавчого листа №2-3447/11 до приватного виконавця Щигарцева Ігоря В`ячеславовича. 20 липня 2018 року приватним виконавцем Щигарцевим І.М. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56825664.

Заявник вважає вказану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавчий лист пред`явлений до виконання з пропуском встановленого законом строку, що є підставою для відмови у прийнятті до провадження виконавчого листа.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Щигарцова Ігоря В`ячеславовича про відкриття виконавчого провадження №56825664 від 20 липня 2018 року.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на те, що в діях ОСОБА_1 вбачається зловживання процесуальними правами, оскільки рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу по справі №2-3447/11 не виконане та постанова про відкриття виконавчого провадження ним не оскаржується.

При цьому зауважує, що строк пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу по справі №2-3447/11, становить три роки з дня закінчення дії закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки з моменту повернення його стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» 14 квітня 2017 року, виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня закінчення строку дії заборони. Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена без порушення строку на прийняття виконавчого листа до виконання та виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 14.04.2017 року, а не у 2015 році, як стверджує заявник.

У відзиві на апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В., до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання становить один рік з моменту повернення виконавчого листа стягувачу, тобто з 28 грудня 2015 року. Так, 12 січня 2015 року Саксаганським ВДВС міста Кривого Рогу ГТУЮ було відкрито виконавче провадження №45987292 з примусового виконання виконавчого листа №2-3447/11 та 28 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

04 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції, в якому зазначено, що виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років, а тому відкриття виконавчого провадження 20.07.2018 року вчинено в межах цих строків.

Крім того, наголошують на тому, що 28 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а Закон України «Про мораторій» на теперішній час є чинним, отже строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущено.

Відзив на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» не подано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року замінено Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»).

Заслухавши суддю-доповідача, заявника Строгова В.В . , який заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В., колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитом в сумі 608 064, 93 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

На підставі вказаного рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №2-3447/11 від 13 грудня 2011 року.

Згідно відомостей з реєстру виконавчих проваджень, сформованих Саксаганським відділом державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 08 листопада 2018 року, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», 16 березня 2012 року звернувся із вказаним виконавчим листом до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця Ткаченка А.В. від 19 березня 2012 року було відкрито виконавче провадження №31715316.

02 липня 2012 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, у зв`язку з поновленням судом строку на подання апеляційної скарги на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року.

21 березня 2014 року стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», повторно звернувся до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з виконавчим листом №2-3447/11, в якому вказана дата його видачі 04 лютого 2014 року.

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Абрамян В.В. від 25 березня 2014 року відкрите виконавче провадження №42644051 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн.

Вказане виконавче провадження було завершено на підставі постанови державного виконавця від 25 грудня 2014 року, а виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент винесення вказаного рішення (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

12 січня 2015 року стягувач повторно звернувся до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області із вказаним виконавчим листом №2-3447/11, в якому вказана дата його видачі 04 лютого 2014 року.

Постановою державного виконавця Абрамян В.В. від 12.01.2015 року було відкрите виконавче провадження №45987192 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн.

Вказане виконавче провадження було завершено та на підставі постанови державного виконавця від 28 грудня 2015 року виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

20 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56825664 на підставі виконавчого листа №2-3447/11 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн.

Задовольняючи скаргу боржника ОСОБА_1 та скасовуючи постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. про відкриття виконавчого провадження №56825664 від 20 липня 2018 року, суд першої інстанції керувався нормами п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.ст.22-23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року чинній на момент виникнення правовідносин, та виходив з того, що оскільки 28 грудня 2015 року виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», то у стягувача виникло право на повторне пред`явлення цього виконавчого листа до виконання в строк, який не може перевищувати одного року, перебіг якого розпочався з 28 грудня 2015 року, у зв`язку з чим пред`явлення стягувачем виконавчого листа до повторного виконання 20 липня 2018 року відбулося поза межами строків, встановлених ч. 1 ч. 24 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, виконавчий лист №2-3447/11 було видано Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 13 грудня 2011 року, у зв`язку з чим останній було пред`явлено стягувачем до виконання у порядку та в строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV.

Постановою державного виконавця Абрамян В.В. від 12.01.2015 року було відкрите виконавче провадження №45987192 про стягнення зі ОСОБА_1 боргу в сумі 609 884,93 грн.

Вказане виконавче провадження було завершено та на підставі постанови державного виконавця від 28 грудня 2015 року виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV, чинній станом на 28 грудня 2015 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в

такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачіпосвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV, визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання

перериваються : 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже, зважаючи на те, що виконавчий лист №2-3447/11 був повернутий стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», постановою державного виконавця від 28 грудня 2015 року у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання перервався та після переривання встановлюється тривалістю один рік з дня його повернення, тобто по 28 грудня 2016 року включно.

Натомість, виконавчий лист №2-3447/11 було пред`явлено стягувачем повторно до виконання лише у липні 2018 року, у зв`язку з чим доводи боржника ОСОБА_1 є обґрунтованими та скарга на дії приватного виконавця правомірно задоволена судом першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг, як приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев а І.В., так і АТ «Райффайзен Банк Аваль», про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не закінчилася не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки, з матеріалів справи слідує, що за виконавчим листом №2-3447/11, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 13 грудня 2011 року, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на теперішній час АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитом в сумі 608 064, 93 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн., тобто даним виконавчим листом не стягувалося майно боржника, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Доводи апеляційних скарг про те, що у жовтні 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції, в якому зазначено, що виконавчі документи видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років, а тому відкриття виконавчого провадження 20.07.2018 року вчинено в межах цих строків, колегією суддів не приймаються як такі, що спростовуються вищевикладеним.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» - залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: