ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 384/187/19

провадження № 22-ц/4809/1423/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2019 року, у складі головуючого судді Галицького В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода», третя особа Добровеличківська селищна рада Кіровоградської області про визнання недійсною додаткової угоди від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода», третя особа Добровеличківська селищна рада Кіровоградської області про визнання недійсною додаткової угоди від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року.

В обгрунтування позову посилалася на те, що 27.12.2006 року між нею та ТОВ «Згода» в особі директора ОСОБА_3 Івана Михайловича був укладений договір оренди землі, який зареєстрований Вільшанським РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис за № 94 від 19.12.2008 року.

Відповідно до умов вказаного договору позивачем строком на 10 років було передано відповідачеві у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0108 для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,167 га, яка розташована на території Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №346512.

Вказує, що у березні 2019 року, під час перевірки інформації щодо наявності зареєстрованих договорів оренди землі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 07.02.2018 року державним реєстратором Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівським А.В. було здійснено державну реєстрацію додаткової угоди від 17.01.2017 року до зазначеного вище договору оренди землі.

Зазначає, що вказаною додатковою угодою фактично було збільшено строк дії договору оренди землі на 10 років та встановлено строк його дії до 18.12.2028 року.

Посилається на те, що не укладала з відповідачем жодної додаткової угоди та не мала наміру на її укладання, будь-яких осіб на укладання такої додаткової угоди не уповноважувала, та взагалі ніколи не бачила вказаної додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки відповідач примірник такої угоди позивачці не надавав ,примірник додаткової угоди не отримувала.

За таких умов, зважаючи на відсутність будь-якого волевиявлення позивача направленого на укладення оспорюваної додаткової угоди до договору оренди землі та невідповідність змісту цієї угоди внутрішній волі ОСОБА_1 , вважає, що додаткова угода від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року має бути визнана недійсною, як така, що вчинена без дотримання вимог ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України.

Просила визнати недійсною додаткову угоду від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року, яка укладена між нею та ТОВ «Згода» та просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року, яка укладена між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода», зареєстровану 07.02.2018 року державним реєстратором Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівським А.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39561018 від 07.02.2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обгрунтування скарги посилається на недоведеність позовних вимог. Посилається на те, що позивач мала волевиявлення на укладення спірної додаткової угоди спрямованої на продовження дії договору оренди землі від 27.12.2006 року, оскільки ОСОБА_1 неодноразово приймала орендну плату у розмірі визначеному саме цією угодою, а тому позивач схвалила умови додаткової угоди.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначає, що є сумніви щодо висновку експерта №79 від 20.05.2019 року на який посилається суд першої інстанції у своєму рішенні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які просили відмовити у задоволенні скарги, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Задовольняючі позов суд першої інстанції послався на відсутність волевиявлення у позивача на укладення спірної додаткової угоди, що передбачено ст.203 ЦК України, на доведеність позивачем даної обставини, у зв`язку з чим спірна угода підлягає визнанню недійсною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,17 га., яка розташована на території Вільшанської селищної ради, для ведення товарного сільсько - господарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія РІ № 346512, кадастровий номер :03:000:0108 (а.с.14-15).

27.12.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода» в особі директора ОСОБА_4 . М ОСОБА_5 укладено договір оренди землі, зареєстрований Вільшанським РВ КРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі вчинено запис за №94 від 19.12.2008 року (а.с.10-11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 158796021 від 07.03.2019 року, 07.02.2018 року державним реєстратором Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області Войцехівським А.В. здійснено державну реєстрацію додаткової угоди від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39561018 від 07.02.2018 року (а.с.20-21).

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі від 27.12.2006 року зареєстрованого у КРФ ДП «ЦДЗК» 19.12.2008 року, додаткова угода до договору оренди землі від 27.12.2006 року, укладена між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода» в особі директора ОСОБА_3 Івана Михайловича 17.01.2017 року (а.с.48-49).

З висновку експерта №79 від 20.05.2019 вбачається, що підпис, розташований у колонці «Орендодавець» додаткової угоди від 17.01.2017 року до договору оренди землі від 27.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Згода» виконананий не ОСОБА_1 , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

Вказана експертиза виконана згідно з вимогами закону, предметом дослідження безпосередньо був оригінал додаткової угоди до договору оренди землі від 27.12.2006 року зареєстрованого у КРФ ДП "ЦДЗК" 19.12.2008 року.

Висновок експертизи не оспорений і оцінюється судами як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства і є належним доказом.

Таким чином, факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 27.12.2006 року є доведеним.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним .

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем доведено, що спірна додаткова угода суперечить його волі та ним не підписувалася, а відповідачем даний факт не спростовано, а тому суд першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства визнав недійсною додаткову угоду, яка порушує права позивача.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» - залишити без задоволення.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

21.11.2019 складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді О.А. Письменний

О.І. Чельник