рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 березня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідачі в житловому будинку не проживають більше року, їх реєстрація порушує права позивача як власника.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

05.02.2019 року позивач ОСОБА_1 надала до суду уточнений позов та просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 28.01.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 у якій зазначає, що з позовними вимогами згоден, проти позову не заперечує.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, докази, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 29.06.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1062, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2016 року.

В вказаному житловому будинку крім позивачки та неповнолітніх дітей зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , колишній чоловік позивача, рішенням суду від 02.08.2018 року шлюб між ними розірвано та відповідач ОСОБА_3 брат колишнього чоловіка.

Відповідачі в данному житловому будинку не проживають з лютого 2016 року, адреса нинішнього проживання відповідача позивачу невідома, що встановлено з пояснень ОСОБА_1, допитаної в судовому засіданні в якості свідка.

Згідно акту обстеження від 06.03.2018 року №5 складеним комісією в складі депутата Мологівської ОТГ та свідків встановлено, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_2 не проживає з 2015 року та ОСОБА_3 не проживає з 2011 року.

З реєстрації відповідачі в добровільному порядку не знялись, реєстрація суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації.

Відповідно до 2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Поважні причини відсутності відповідачів в будинку, які перелічені в ст. 71 Житлового Кодексу України, відсутні.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності житло, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О.Заверюха