Постанова

Іменем України

15 березня 2019 року

м. Київ

справа № 185/7548/16-ц

провадження № 61-7457 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: комунальний заклад «Павлоградська міська лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради, комунальне підприємство «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Павлоградської міської ради»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В. О. від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., від 20 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до комунального закладу «Павлоградська міська лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради, комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Павлоградської міської ради» про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Павлоградська міська лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4»), комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Павлоградської міської ради» (далі - КП «Павлоградське ВУВКГ Павлоградської міської ради») про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2014 року о 14 годині 30 хвилин, під час виконання трудових обов'язків в КП «Павлоградське ВУВКГ Павлоградської міської ради», позивач впала на сходах і отримала травму правого коліна.

23 січня 2014 року о 16 годині 11 хвилин вона була доставлена до приймального відділення лікарні № 4.

Факт нещасного випадку на виробництві підтверджується карткою виїзду швидкої допомоги в якій чітко зазначено: тип виїзду за діагнозом - нещасний випадок; місце виклику - робоче місце; травма - виробнича; попередній діагноз - пошкодження правого колінного суглоба.

В результаті проходження обстежень та лікування позивачу проведено операцію на правому коліні.

Лікар травматолог невірно зазначив в медичних документах причину травми, зазначивши, що позивач отримала побутову травму. У зв'язку з цим отримана нею травма не визнана виробничою.

Враховуючи викладене позивач просить суд визнати неправомірними дії КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» щодо зазначення діагнозу загального захворювання в результаті нещасного випадку, який мав місце 23 січня 2014 року, зобов'язати КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» змінити (виправити) діагноз із загального захворювання в результаті нещасного випадку на «розрив меніску свіжий» із зазначенням ступеню тяжкості травми та коду захворювання такого, що стався на виробництві при виконанні трудових обов'язків відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та проблем, пов'язаних зі здоров'ям (МКХ-10) S83.2.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту винних протиправних дій КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4», дії комунального закладущодо зазначення діагнозу загального захворювання є правомірними і зміні (виправленню) не підлягають.

У касаційній скарзі, надісланій засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 рокуі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову. Судами не враховано, що сигнальним листком КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» так карткою виїзду швидкої допомоги чітко зазначений факт нещасного випадку на виробництві.

Правом на подачу відзиву (заперечення) на касаційну скаргу відповідачі не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу передано на розгляд до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Статтею 57 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок) визначено, зокрема, що комісія зобов'язана: обстежити місце настання нещасного випадку; одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом.

Пунктом 15 Порядку визначені обставинами, за яких нещасний випадок визначається таким, що пов'язаний з виробництвом та настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Зокрема, такими обставинами є: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу.

Судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на 23 січня 2014 року позивач працювала інженером з охорони праці в КП «Павлоградське ВУВКГ Павлоградської міської ради».

Згідно Сигнального листка КЗ «Павлоградської міської станції швидкої допомоги», позивачу 23 січня 2014 року о 16 годині 11 хвилин була надана медична допомога ДЗ: пошкодження правого колінного суглобу.

Згідно медичного листка лікарні № 4 заповненого 23 січня 2014 року, хвора скаржиться на болі в правому колінному суглобі.

Згідно епікризу № и.б.482, позивач поступила до лікарні № 4 зі скаргами на болі в області правого колінного суглобу, обмеження руху.

Згідно епікризу ТОВ «Клініка Мотор Січ» позивач знаходилася на лікуванні з 13 березня 2014 року по 18 березня 2014 року ДЗ: пошкодження медіального меніску, остеоартроз правого колінного суглоба.

Згідно довідки Медико-санітарної частини АТ «Мотор Січ» від 27 липня 2015 року, причиною виникнення у позивача захворювання - пошкодження медіального меніска, остеоартроз правого колінного суглоба був розрив медіального меніска правого колінного суглоба.

Актом проведення розслідування нещасного випадку від 24 квітня 2015 року, складеного за формою Н-5, нещасний випадок що стався з позивачем 23 січня 2014 року о 14 годині 50 хвилин на КП «Павлоградське ВУВКГ Павлоградської міської ради» визнаний таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Свідок ОСОБА_5, яка на момент коли стався нещасний випадок працювала разом із позивачем в КП «Павлоградське ВУВКГ Павлоградської міської ради», в судовому засіданні повідомила, що в приміщенні Управління, на табуреті сиділа позивач та скаржилася на біль в коліні. Пам'ятає, що цей табурет, за проханням позивача поставили на сходах ще зранку. Що саме трапилося з нею вона не бачила. Після цього позивач телефонувала їй та просила дати в суді пояснення на її користь.

Свідок ОСОБА_6, в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем ортопедом - травматологом в лікарні № 4. Він був лікарем позивача. Згідно історії хвороби № 482, позивач знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні з 23 січня 2014 року до 28 січня 2014 року з ДЗ: несвіже пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу. Також пояснив, що позивач звернулася до лікарні 23 січня 2014 року. Анамнез був записаний зі слів позивача, травму вона заперечувала. Пояснила, що біля 13 години 30 хвилин в під'їзді піднімаючись по сходам до дому, відчула хруст, різкий біль в правому колінному суглобі.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дії КЗ «Павлоградська міська лікарня №4», щодо зазначення діагнозу загального захворювання являються правомірними. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що нещасний випадок, який стався з відповідачем 23 січня 2014 року пов'язаний з виробництвом.

Доводи касаційної скарги вказаних висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають та фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська