Справа № 451/819/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/811/64/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у порядку письмового провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року, постановлене в складі головуючого - судді Мулявки О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерахунок розміру грошового стягнення, -

в с т а н о в и л а:

02 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідно до ОСОБА_3, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог із наведенням відповідного розрахунку, просив стягнути із відповідача 3% річних та інфляційні втрати від суми боргу, яка еквівалента 500 євро та 500 доларам США на час звернення із даним позовом до суду за період з жовтня 2008 року (з дат передачі завдатку) і до ухвалення рішення.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2010 року було констатовано факт незаконного заволодіння його майном у жовтні 2008 року, зокрема 17.10.2008 року - завдатком у розмірі 500 євро, а 22.10.2008 року - завдатком у розмірі 500 доларів США відповідачем ОСОБА_3 Відповідно, зазначеним судовим рішенням було задоволено його цивільний позов і вирішено стягнути з відповідача на його користь 10 467 грн. 45 коп., з яких 10 245 грн. 00 коп. авансу та 222 грн. 45 коп. понесених ним судових витрат.

У подальшому, Сихівським районним судом м. Львова був виданий виконавчий лист № 2-714 від 01.03.2010 року про стягнення із ОСОБА_3 зазначених вище сум, проте, станом на 22.05.2015 року зобов'язання залишається не виконаним, хоча курс іноземних валют (долара США та євро), що були предметом правовідносин із відповідачем, зріс.

Заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних та інфляційні втрати за період з жовтня 2008 року по день ухвалення рішення в загальній сумі 12 430 грн. 79 коп. - та 243 грн. 60 коп. понесених ним судових витрат.

Заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року оскаржив позивач ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівької області від 03 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерахунок розміру грошового стягнення.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційні скарзі на заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року ОСОБА_2 зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального закону. Вважав проведений ним розрахунок заборгованості правильним, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. Просив скасувати заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року та постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Тому дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір зобов'язання (боргу) визначений рішенням суду від 08 лютого 2010 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2010 року, та становить 10 245 грн. 00 коп. Індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості, розрахований позивачем та за відсутності заперечень іншої сторони, прийнятий як 2, 338. Відповідно, сума інфляційних втрат складає 10 247 грн. 34 коп. а 3 % річних - 2183 грн. 45 коп.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Встановлено, що 08 лютого 2010 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 245 грн. 00 коп. авансу, що є еквівалентом отриманих відповідачем 500 доларів США та 500 євро, переданих йому ОСОБА_2 як аванс згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Рішення вступило в законну силу 19 лютого 2010 року.

01 березня 2010 року видано виконавчий лист № 2-714, за яким відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2011 року задоволено подання державного виконавця та оголошено розшук ОСОБА_3

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2010 року не виконано.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період невиконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі судового рішення від 08 лютого 2010 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2010 року, про стягнення грошових коштів.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Невиконане грошове зобов'язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати, є не зобов'язанням щодо повернення суми авансу, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з цього зобов'язанням, встановленим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2010 року, яке не виконується.

Оскільки зазначене зобов'язання визначено у грошовій одиниці гривні, то у зв'язку з його невиконанням позивач має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції визначив початковий момент нарахування сум за статтею 625 ЦК України із дати передачі авансу - 22 жовтня 2008 року, разом з тим, не звернув уваги на те, що зобов'язання щодо виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2010 року виникло з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили, а саме з 19 лютого 2010 року. Час, що минув із дня передачі авансу до дати набрання рішенням законної сили, не є періодом прострочення виконання вказаного рішення суду, що є підставою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за заявленим позовом.

За таких обставин, оскільки рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2010 року набрало законної сили 19 лютого 2010 року (виконання зобов'язання прострочено на 2108 днів), інфляційний індекс за цей період складає 1, 95, а відтак сума грошового стягнення становить 11 609 грн. 28 коп., з яких, 9834 грн. 18 коп. - інфляційні втрати за період прострочення сплати заборгованості; 1 775 грн. 00 коп. - 3% річних.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України(у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення частково порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - зміні в частині розміру суми грошового стягнення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням приписів ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 255 грн. 48 коп. судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та в дохід держави 281 грн. 03 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 07 березня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 ( проживаючий за адресою: АДРЕСА_3) 9834 грн. 18 коп. - інфляційних втрат та 1 775 грн. 00 коп. - 3% річних, а всього 11 609 гривень 28 копійок ( одинадцять тисяч шістсот дев'ять гривень 28 копійок) за невиконане зобов'язання щодо виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2010 року за період з дня набрання законної сили цим рішення м суду, тобто з19 лютого 2010 року, по день ухвалення рішення у даній справі, тобто по 03 грудня 2015 року».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 ( проживаючий за адресою: АДРЕСА_3) 255 гривень 48 копійок (двісті п'ятдесят п'ять гривень 48 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави 281 грн. 03 коп. (двісті вісімдесят одна грн. 03 коп.) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: 6001

Код класифікації доходів бюджету: 22030106.»

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.