Справа № 752/5930/18
Провадження № 2/211/183/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
15 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Нікітенкової М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення, -
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 р. позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву зазначено, про те, що позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення його прав, який саме законний інтерес його порушено. Боржник за кредитним договором ОСОБА_1 не укладав іпотечний договір від 27.04.2006 р., жодного майна, належного йому на праві власності згідно іпотечного договору він в заставу не передавав, ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на жодне майно ОСОБА_1 за собою не реєстрував. Майновий поручитель добровільно уклала іпотечний договір, розуміючи, що у випадку неналежного виконання ОСОБА_1 кредитних зобовязань, кредитор може задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Рішення суду від 23.09.2006 р. по справі № 211/5890/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором набрало законної сили, оскільки апеляційну скаргу відхилено та рішення суду залишено без змін судом апеляційної інстанції, тому встановлення розміру заборгованості позивачем перед відповідачем додаткового доказування не потребує. При цьому ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження проведення оплати заборгованості після ухвалення вказаного рішення та визнає, що припинив виконувати свої зобовязання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Що стосується мораторію, то по дані справі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотеко держателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки майновий поручитель надала іпотеко держателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя за рішенням іпотеко держателя, тому дія Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом, 27 квітня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №М 123/070/06, відповідно до якого позивач як позичальник отримав кредит в сумі 36 000,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,5 % річних для придбання нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту до 26 квітня 2013 року (а.с. 12-15 копія договору).
27 квітня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 123/104-І-М 123/070/06, предметом якого є домоволодіння № 164 по вул. Сільськогосподарській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору міни житла від 09 грудня 2005 року (а.с. 16-19 копія договору).
10 листопада 2011 року ОСОБА_4 померла (а.с. 11 копія свідоцтва).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 за вих. № 108//02-24 від 23 лютого 2018 року, направлено листа про передачу заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою про усунення порушень кредитного договору та про сплату заборгованості (а.с. 20 копія листа).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості станом на 10.02.2015 р. за кредитним договором № М 123/070/06 від 27 квітня 2006 року в сумі 547841,02 доларів США та 5762 грн. 53 коп., залишено без змін (а.с. 81-86 копія постанови).
Положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-IV, встановлено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Крім того, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 1 статті 36 Закону).
Таким чином, банком на підставі викладеного дотримано процедури направлення письмової вимоги як позичальнику, так і іпотекодержателю, про усунення порушення.
При цьому суд враховує вимоги статті 4 ЦПК України про те, що у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право, тому судом не встановлено, в чому саме порушуються права позивача у зв'язку з направленням йому та майновому поручителю повідомлення з вимогою сплати боргу за кредитним договором та розясненням права щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом досудового врегулювання на підставі договору, а також судом не з'ясовано, у чому саме полягає порушення законних прав позивача, а отже позивач не довів порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що є його процесуальним обов'язком.
Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постановах від 25 грудня 2013 року у справах № 6-94цс13 та № 6-78цс13.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В звязку з відмовою в задоволенні вимог, судовий збір відшкодування не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 629 ЦК України, ст.ст.10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд ,-
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 березня 2019 року

Суддя Д.М.Ніколенко