У Х В А Л А

18 березня 2019 року

м.Харків

Справа № 639/1431/19

Провадження №2-з/639/11/19

Жовтневий районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б., розглянувши у судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про поділ спільного мана подружжя, визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про поділ спільного мана подружжя, визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

До позовної заяви заявлено вимогу про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на сумісне майно подружжя, а саме: автомобіль НОМЕР_1, 2010 року випуску.

Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускаються як до пред'явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. (п.4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, забороною вчиняти певні дії. (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України)

Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний суд України в п.4 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. № 9 зазначає, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність позовним вимогам виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Згідно інформації бази даних НАІС ГСЦ МВС, відповідачу ОСОБА_2 належав автомобіль НОМЕР_1, 2010 року випуску на підставі Договору № 7284/18/002587 від 30.08.2018 року. Але, 12.02.2019 року спірний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі Договору, укладеному у СГ № 7218/19/005122 від 12.02.2019 року, виданого ТОВ «Магнолит».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним забезпечити позов шляхом заборони відчуження автомобіля НОМЕР_1, 2010 року випуску.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 149,150,153,157 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про поділ спільного мана подружжя, визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити частково.

Заборонити відчуження автомобіля Volkswagen CC, державний номерний знак НОМЕР_2, 2010 року випуску, який належить ОСОБА_3 на підставі Договору, укладеному у СГ № 7218/19/005122 від 12.02.2019 року, виданого ТОВ «Магнолит».

В іншій частині відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк пред'явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Ухвалу направити компетентним органам для відповідної реєстрації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Єрмоленко В.Б.