П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Справа № 761/37641/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 13 березня 2019 року

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідачі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Справа №761/37641/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2614/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Юзьковою О.Л. 18 жовтня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2018 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року та ухвалою ВССУ від 09 грудня 2015 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра». З ПАТ КБ «Надра» на користь позивача було стягнуто: компенсацію за роботу у вихідні в неробочі дні в розмірі 1 371,17 грн.; компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати (індексації заробітної плати) в розмірі 1 091,45 грн.; компенсаційну виплату за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 270 624,81 грн. Всього було задоволено позовні вимоги на загальну суму 273 087,43 грн. Вказана грошова сума (кредиторські вимоги) виникали із укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Надра» трудового договору та встановлених ст.ст.72,95,107,117 КЗпП України та ст.30 Закону України «Про оплату праці» зобов'язань ПАТ «КБ «Надра» по виплаті сум, пов'язаних із трудовими відносинами та з оплатою праці. Тобто кредиторські вимоги випливали з трудових відносин.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 р. №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову ІринуОлександрівну. В зв'язку з ліквідацією ПАТ «КБ «Надра» отримання належних їй грошових сум шляхом їх примусового стягнення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», стало неможливе, оскільки відносно банків, які перебувають в стані ліквідації, виконавче провадження не здійснюється. В таких випадках стягувач отримує задоволення своїх вимог в спеціальному порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме шляхом заявлення кредиторських вимог до банку, що ліквідується.

10 липня 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку в ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 273 087,43 грн., як кредитора, передбаченого п.2 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (2 черга). Вимоги в якості кредитора були нею заявлені в межах визначеного законом 30-денного строку. Листом від 02 листопада 2015 року Уповноважена особа Фонду, повідомила позивача її визнання кредитором ПАТ КБ «Надра». Разом з тим, належні їй від ПАТ КБ «Надра» грошові суми були включені до різних черг кредиторських вимог, незважаючи на те, що всі заявлені нею вимоги випливали з трудових правовідносин. Зокрема, кредиторські вимоги по виплаті компенсації за роботу у вихідні в неробочі дні в розмірі 1 371,17 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати 1 091,45 грн. (всього на загальну суму 2 462,62 грн.), були включено до 2 черги. Разом з тим, кредиторські вимоги в частині компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 270 624,81 грн. - були включені лише до 7 черги. При цьому будь-яких заперечень щодо включення цієї частини належних їй кредиторських вимог до ПАТ КБ «Надра» до 2 черги або обґрунтування підстав включення таких вимог до 7 черги - відповідач не вказав. З обгрунтованістю віднесення частини належних їй кредиторських вимог до вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра», які задовольняються в 7 чергу, вона не погоджується. Віднесення частини належних кредиторських вимог до 7 черги здійснене безпідставно та необгрунтовано, є протиправним, неправомірним та незаконним, не відповідає вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимогам Конвенції № 173 Міжнародної організації праці 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця, а також вимогам ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо обов'язковості судових рішень. Відповідач необгрунтовано прирівняв заявлені позивачем кредиторські вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 270 624,81 грн. до грошових сум, які за своєю природою носять цивільно-правовий характер та випливають з відносин зобов'язального характеру, в той час її відносини з ПАТ КБ «Надра» регулювались та випливали з трудових правовідносин, що підтверджується позиціями Верховного Суду України, неодноразово викладених у відповідних постановах.

Зважаючи на викладене позивач просила суд визнати протиправним і неправомірним включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюковою ІриноюОлександрівною, належних їй та заявлених нею до ПАТ КБ «Надра» кредиторських вимог на суму 270 0624,81 грн. до кредиторських вимог ПАТ КБ «Надра» сьомої черги; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну, змінити черговість належних їй кредиторських вимог до ПАТ КБ «Надра» на суму 270 624,81 грн. та віднести їх до кредиторських вимог ПАТ КБ «Надра» 2 черги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15) змінити черговість належних ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на суму 270 624 грн. 81 коп. та внести їх до кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» другої черги.

Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни (м. Київ, вул.. Січових Стрільців, 15) в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюковою І.О. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_6, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача адвокат Поліщук С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва задоволено позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримання розрахунку.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ПАТ «КБ «Надра» компенсацію за роботу у вихідні в неробочі дні в розмірі 1 371,17 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати (індексації заробітної плати) в розмірі 1 091,45 грн.; компенсаційну виплату за порушення права на оплату праці (середній заробіток за час затримки розрахунку) в сумі 270 624,81 грн., а всього було задоволено позовні вимоги на загальну суму 273 087,43 грн.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 р.рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 р. №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «НАДРА» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову ІринуОлександрівну.

10 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку в ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 273 087,43 грн., як кредитора, передбаченого п.2 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (2 черга). Вимоги в якості кредитора були позивачем заявлені в межах визначеного Законом.

Статтями 48, 49 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, до компетенції Уповноваженої особи відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює заходи серед яких визначення суми заборгованості кожному кредитору та їх віднесення до певної черги погашення; відхилення вимог в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складення реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 1 ст.52 Закону визначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до долученого до матеріалів справи витяг з реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «3КБ «Надра», вимоги ОСОБА_2 було включено до 2 черги на суму 2 462 грн. 62 коп.; до 7 черги - на суму 270 624 грн. 81 коп.

Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року роботодавець не виконав зобов'язань передбачених ст.ст. 47,116 ЦПК України не здійснив розрахунок з ОСОБА_2 в день звільнення 13 лютого 2009 року.

Середній заробіток з відповідача стягнуто з огляду на положення ст. 117 КЗпП України за період 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» не виконав своїх зобов'язань перед працівником в день звільнення останнього та застосував положення ст. 117 КЗпП України.

Слід зазначити, що зобов'язання здійснити з позивачем належні розрахунки та виплатити належні суми, в розумінні вимог чинного законодавства України, виникли у відповідача до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно ст. 5, 6 Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця (ратифікована Україною відповідно до Закону України від 19.10.05 р. №2996-IV) у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових відносин, захищаються за допомогою привілею так, що їх задовольняють за рахунок активів неплатоспроможного роботодавця до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їхня частка.

Привілей охоплює принаймні: a) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; b) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за роботу у вихідні дні та заробітної плати за час відпустки, яка є належною до виплати у зв'язку з роботою, що виконувалась упродовж року, в якому мали місце неплатоспроможність або припинення трудових відносин, а також упродовж попереднього року; c) вимоги працівників щодо виплати їм грошових сум, належних до виплати у зв'язку з іншими видами оплачуваної відсутності на роботі за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; d) вимоги працівників щодо виплати їм вихідної допомоги, належної до виплати у зв'язку з припиненням трудових відносин.

Виходячи з викладеного, віднесення грошових вимог щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, до другої черги кредиторських вимог саме по собі відповідає вказаним гарантіям, оскільки визначає вказані грошові вимоги як привілейовані. Конвенція не містить визначення складових вимог працівників, які випливають із трудових відносин, проте, використане формулювання дає підстави для широкого їх тлумачення.

07 липня 1997 року Верховною Радою України прийнято закон України за № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», які відповідно до положень статті 9Конституції України стали частиною національного законодавства України.

Згідно положень статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції та протоколів до неї.

Вищезазначені тлумачення містяться у рішеннях, що постановляє Європейський суд з прав людини. Відповідно до положень статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Україна, як сторона цієї Конвенції, зобов'язалась виконувати рішенняЄвропейського суду з прав людини.

Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі у справі «Агрокомплекс проти України» (CJSC Agrokompleks v. Ukraine, № 23465/03, 06.11.2011) міститься висновок суду про те, що існування заборгованості, яка підтверджена обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості, і становить майно цієї особи в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, № 40450/04, 15.10.2009).

Так, вимоги позивача виникли на підставі наявності невиконаних обов'язків банку, з огляду на положення трудового законодавства, грошові кошти стягнені з відповідача судовим рішенням є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, а отже з огляду на вимоги ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають бути акцептовані до 2 черги.

Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 29.08.2018 р. під час розгляду справи № 127/10129/17, провадження № 14-254 цс 18 погодилась з тим, що вимоги кредитора про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунків при звільнення мають включатися відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів», як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змінити черговість та включити кредиторські вимоги ОСОБА_2 на суму 270 624 грн. 81 коп. до другої черги, оскільки включення кредиторських вимог ОСОБА_2 до сьомої черги, не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна