233 № 233/1448/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
особи, які брали участь у справі:
заявник ОСОБА_1,
представник заявника ОСОБА_2,
заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи, -
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження нею дитини жіночої статі, ОСОБА_3, 26 грудня 2018 року в м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. У заяві вказано, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в медичному закладі м. Донецька Донецької області 11 березня 2018 року народила дитину дівчинку, яку вона назвала ОСОБА_3. Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12 березня 2019 року відмовив у проведенні державної реєстрації народження особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації народження особи. З метою державної реєстрації своєї дитини, просила суд встановити факт народження дитини жіночої статі, ОСОБА_3, 26 грудня 2018 року в м. Донецьк Донецької області, Україна.
У судове засідання заявник та представник заявника не зявились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Статтею 125 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. А відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ч. 1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що згідно з відомостями паспорту громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Шахтарськ Донецької області, є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
26 грудня 2018 року в Донецькому центрі охорони материнства та дитинства, що розташований в м. Донецьк по пр. Панфілова, буд. 3, заявник ОСОБА_1 народила першу дитину дівчинку, на підтвердження чого до заяви долучено копію медичного свідоцтва про народження № 2205 від 27 грудня 2018 року, де матірю зазначено ОСОБА_4, яка перебуває в зареєстрованому шлюбі. Також до заяви було долучено свідоцтво про народження ОСОБА_3, видане 16 січня 2019 року Шахтарським міськрайонним відділом ЗАГС, де матірю дитини записана ОСОБА_4, а батьком ОСОБА_5, копію свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6 та ОСОБА_5, виданим 18 жовтня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом ЗАГС, копії довідки для призначення допомоги у звязку з вагітністю та родами, результатами медичних досліджень, світлини дитини із матірю.
Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
Документом за № 15.19-36/701 Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини заявника в звязку з наданням документу для підтвердження факту народження особи, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».
Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження особи, суд дійшов до висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації народження особи є обєктивні перешкоди.
Разом з тим, суд не бере до уваги такі письмовий доказ свідоцтво про шлюб видане 18 жовтня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом ЗАГС, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (актовий запис № 108, складений 18 жовтня 2018 року Шахтарським міськрайонним відділом ЗАГС), оскільки він є недопустимим з наступних підстав.
З 7 квітня 2014 року територія Донецької області була визнана одним з районів проведення антитерористичної операції відповідно до наказу антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014 р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Як вже зазначалось діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, визнана незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків.
А отже, судом не встановлені відомості щодо перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі та відповідно відомості про батька дитини.
Статтею 125 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. А відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Щодо прохання присвоїти дитині імя ОСОБА_3 суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Згідно з ч.1 ст. 145, ч. 1 ст. 146 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім'я дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 147 ЦПК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.
Відповідно до п. 21, 22 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Власне ім'я дитини визначається за згодою батьків. При державній реєстрації народження іншою особою власне ім'я дитини присвоюється за її вказівкою. У разі відсутності при державній реєстрації народження згоди батьків щодо присвоєння власного імені спір вирішується органами опіки й піклування або судом. На виконання вимог ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Отже, суд не присвоює дитині імя, оскільки це можуть зробити батьки дитини або інша особа безпосередньо під час реєстрації народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та дитина, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею першої дитини жіночої статі 26 грудня 2018 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 273, 293-294, 317, 319, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, про встановлення факту народження особи задовольнити.
Встановити факт народження першої дитини жіночої статі 26 грудня 2018 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження - місто Шахтарськ Донецької області, громадянки України.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: м. Костянтинівка, вул. Театральна, буд. 5, ЄРДПОУ 22021072.

Суддя