ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12783/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/420/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Бечка Є.М.,

суддів Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2019 року, ухвалене в складі судді Коверзнева В.О. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

дата та місце складання повного тексту: 11 січня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором від 23 червня 2014 року в сумі 12672 грн. 04 коп. та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву №б/н від 23 червня 2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписуючи заяву відповідач підтвердив, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. У п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, відповідач погодився з умовами щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для Банку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, а неотримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання зобов'язань. Позивач зазначає, що дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, тобто позивач виконав умови договору надавши ОСОБА_2 кошти, а відповідач, користуючись коштами, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов'язанням, що відображено у Розрахунку заборгованості. За умовами Договору в разі непогашення боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а уразі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом - сплачує проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування, а також пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування, штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті гривні) + 5% від суми позову. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12 листопада 2018 року має заборгованість - 12672 грн. 04 коп., з яких: 3764 грн. 13 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7828 грн. 29 коп. - нараховано пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 579 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова). Також позивач звертає увагу, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, але якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Умовами п.1.1.7.43 договору сторони визначили, що дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором від 23 червня 2014 року в сумі 12672 грн. 04 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішення представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ст.634 ЦК України та п.14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не встановлюють обов'язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви. Тобто, підписуючи Анкету-заяву ОСОБА_2 погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Особа, яка подає апеляційну скаргу пояснює, що 23 червня 2014 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту за номером НОМЕР_1 зі строком дії до 04/17, що підтверджується довідкою банку. Відповідач здійснив активацію картки, користувався нею, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Звертає увагу, що 23 червня 2014 року на кредитну карту було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2500 грн., який потім неодноразово змінювався.

Також особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що у виписці по руху коштів прослідковується, що відповідачу було встановлений кредитний ліміт та він користувався даними коштами. Зазначає, що банківська виписка є первинним документом, який підтверджує видачу та сплату коштів за кредитним договором. Вважає, що є доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

На думку представника Банку суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу, звертає увагу, що кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Відповідач своїм право на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений строк не скористався та не висловив свою позицію з даного приводу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що додані позивачем до позовної заяви документи, а саме: Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також витяги з Умов і Тарифів позивача, в сукупності не визначають умови кредитного договору між сторонами та не підтверджують наявність у позивача права нараховувати відсотки за користування коштами, надання яких нічим по справі не підтверджено, а також неустойку як наслідок порушення відповідачем договірного зобов'язання. Судом зазначено, що позивачем не надано документальне підтвердження звернення відповідача із заявою про надання кредиту та фактичного надання кредиту позивачем; копію Пам'ятки клієнта, яка згідно Анкети-заяви є невід'ємною частиною договору. Крім того, із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих цих Умов неможливо зрозуміти до яких саме умов і правил приєднався відповідач: якщо це умови та правила надання банком кредиту - то в цих документах не визначена ані сума кредиту, ані процентна ставка за користування кредитними коштами, ані строк кредитування та наслідки порушення термінів розрахунків. До справи приєднано витяги з Умов і Тарифів позивача, які не підписані відповідачем, що могло б свідчити про підтвердження ним факту ознайомлення зі змістом цих документів і згодою на їх виконання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 23 червня 2014 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11).

Дійсно, підписуючи дану Анкету-заяву ОСОБА_2 погодився з тим, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком кредитний договір. Анкета-заява містить лише особисті дані відповідача. В ній передбачено, що ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, клієнт виявляє бажання оформити на своє ім'я одну з карток, проте не зазначено, яку саме картку мав намір отримати ОСОБА_2, з яким саме кредитним лімітом та з якими умовами.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить перелік карт, які є в ПриватБанку (а.с.12), однак у суду відсутня можливість встановити, яка саме кредитна карта обрана відповідачем та яка була йому надана.

В той же час, зазначені в Анкеті-заяві Тарифи банку ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надані не були, тому встановити на яких умовах отримано, та чи взагалі отримано, кредитні кошти неможливо.

Витяг з Умовам та Правила надання банківських послуг також не підтверджує факту надання кредитних коштів відповідачу (а.с.13-27).

Також позивачем до суду надано Розрахунок заборгованості за договором б/н від 23 червня 2014 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 станом на 31 серпня 2015 року з якого вбачається, що існувала заборгованість за кредитом в сумі 3416 грн. 87 коп., заборгованість за процентами 81 грн 70 коп., несплачені проценти на поточну заборгованість 80 грн. 01 коп. та несплачені проценти на прострочена заборгованість 1 грн. 69 коп. (а.с.8).

З Розрахунку заборгованості за договором б/н від 23 червня 2014 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 станом на 12 листопада 2018 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту відсутня, в той же час наявна заборгованість - 12672 грн. 04 коп., з яких: 3764 грн. 13 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 7828 грн. 29 коп. - нараховано пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 579 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.9-10).

Жодних інших доказів про отримання відповідачем у 2014 році будь-яких карток на підставі підписаної ним анкети-заяви від 23 червня 2014 року та що останній розпоряджався відповідними коштами на умовах даного конкретного кредитного договору - позивачем не надано.

Апеляційний суд відмовляє представнику АТ КБ «ПриватБанк» у дослідженні нових доказів, наданих суду апеляційної інстанції, а саме: довідки Банку про видачу ОСОБА_2 чотирьох кредитних карток; довідки Банку про зміну умов кредитування, копії виписки по рахунку відповідача, оскільки відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Також відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, які не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Посилаючись на зазначені докази в апеляційній скарзі, представник Банку не зазначив та не довів, що неподання до суду першої інстанції даних доказів було зумовлено поважними причинами. Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у справі №373/251/17. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом до уваги не приймаються.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги, що вимоги закону не встановлюють обов'язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, тобто, що підписуючи Анкету-заяву ОСОБА_2 погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, не спростовують вірного по суті рішення, адже не лише факт непідписання Умов та Правил стали підставою для відмову у задоволенні позову Банку, а те, що позивачем не доведено, на яких саме умовах, на який саме кредитний ліміт, погодився ОСОБА_2, оскільки дана інформація відсутня у наданих суду першої інстанції доказах. Крім того, не доведено яку саме кредитну картку отримав відповідач на підставі підписаної ним 23 червня 2014 року Анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги, що суд не перевірив розрахунок заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки судом досліджені всі наявні в матеріалах справи докази.

Доводи апеляційної скарги, що кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином в наданій Анкеті-заяві ОСОБА_2 відсутні істотні умови кредитного договору, які є обов'язковими відповідно до вимог ст.1054 ЦК України та відповідно яких суд першої інстанції мав би встановити суму кредиту, його процентну ставку, наявність заборгованості за даним кредитом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1п.4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: