У х в а л а

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21002/15-ц

провадження № 61-14304 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Груп»;

представник позивача - Шишковський МиколаБорисович;

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7;

представник відповідачів - ОСОБА_8;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» та товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Груп» на рішення апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В., Українець Л. Д., від 21 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 5 листопада 1997 року між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

У пунктах 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 46 705 грн, що на момент здійснення операції становило 24 909 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, які покупці зобов'язуються виплатити продавцю протягом чотирнадцяти років з моменту укладання цього договору, тобто до 5 листопада 2011 року.

Посилаючись на те, що відповідачі сплатили кошти за договором не у повному обсязі, оскільки вартість квартири мала бути визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим Національним банком України на день платежу, позивач просив стягнути з відповідачів 324 978 грн 34 коп. заборгованості за укладеним договором з урахуванням трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, який було уточнено, до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії.

Посилаючись на ті ж самі фактичні обставини, ОСОБА_7 зустрічний позов обґрунтовувала тим, що з жовтня 1997 року по лютий 2006 року вона разом з ОСОБА_6 сплатили повну вартість квартири згідно умов договору купівлі-продажу від 5 листопада 1997 року, а також державне мито у розмірі 2 335 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку вартості квартири. Таким чином позивач не заперечував той факт, що ними сплачено повну вартість квартири. При цьому преюдиційним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2008 року було встановлено, що у них не виникло зобов'язань зі сплати грошових коштів понад вже сплачену суму. Проте, незважаючи на це, ПрАТ «ФФ «Дарниця» не повідомило, як того вимагає пункт 5 договору купівлі-продажу від 5 листопада 1997 року, нотаріальну контуру про повне виконання ними зобов'язань по оплаті вартості квартири і, як наслідок, заборона на відчуження квартири у реєстрі заборон відчуження нерухомого та рухомого майна не скасована до цього часу. На їх неодноразові звернення щодо видачі письмової довідки про повне виконання зобов'язань по оплаті вартості квартири та повідомлення нотаріуса про скасування заборони на відчуження цієї квартири ПрАТ «ФФ «Дарниця» не реагувало.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_7 просила суд зобов'язати ПрАТ «ФФ «Дарниця» видати довідку про повне виконання зобов'язань по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 5 листопада 1997 року для пред'явлення до Сьомої Київської державної нотаріальної контори і зняття заборони на відчуження вищевказаної квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» та зустрічний позов ОСОБА_7 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Леонтюк Л. К. від 24 лютого 2016 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 5 листопада 1997 року у розмірі 148 213 грн 85 коп., з яких: 143 896 грн 94 коп. - сума основного боргу; 4 316 грн 91 коп. - три процента річних. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця»заборгованість за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 5 листопада 1997 року у розмірі 148 213 грн 85 коп., з яких: 143 896 грн 94 коп. - сума основного боргу; 4 316 грн 91 коп. - три процента річних. У решті позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПрАТ «ФФ «Дарниця», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали сплати вартість квартири, виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору і не в національній валюті, а тому вони мають доплати ПрАТ «ФФ «Дарниця»залишок заборгованості у розмірі 10 569 доларів США, що еквівалентно 287 793 грн 87 коп., а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 8 633 грн 82 коп.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання не виконано, а тому підстав зобов'язувати ПрАТ «ФФ «Дарниця» до вчинення певних дій безпідставно.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» та зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 5 листопада 1997 року діяли положення ЦК Української РСР, які не передбачали можливості визначення грошового зобов'язання у еквіваленті до іноземної валюти. Відповідно до пункту 4 зазначеного договору продаж квартири здійснено за 46 705 грн, що на момент здійснення операції становило 24 909 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення договору. Відповідачами у строк, передбачений договором, внесена на рахунок позивача сума у розмірі 46 705 грн, а також державне мито у розмірі 2 335 грн. Оскільки в договорі купівлі-продажу квартири сторонами не було погоджено, що у разі зміни курсу валют, покупці зобов'язані будуть вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитись з урахуванням зміненого, (зокрема збільшеного) курсу валют, суд дійшов висновку про те, що еквівалент вартості квартири має визначатися на день укладення договору, а не на дату платежу. При цьому договором не було передбачено, яка саме іноземна валюта, щодо якої Національний банк України встановлює курс, обирається сторонами.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд зазначив про їх безпідставність та право ОСОБА_7 вирішити спір в інший спосіб.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Груп» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Груп»), посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що 30 вересня 2016 року між ПрАТ «ФФ «Дарниця» та ТОВ «ФК «Інвест Груп» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за спірним договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 5 листопада 1997 року. Отже, ТОВ «ФК «Інвест Груп» є новим кредитором відповідачів та правонаступником ПрАТ «ФФ «Дарниця», а тому оскаржуване рішення апеляційного суду впливає на його права та обов'язки. Посилання апеляційного суду про те, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 5 листопада 1997 року діяли положення ЦК Української РСР, які не передбачали можливості визначення грошового зобов'язання у еквіваленті до іноземної валюти, є помилковим, оскільки зобов'язання по оплаті вартості квартири виникли у 2012 році й до цього часу не виконані, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України 2004 року. Зокрема, положення частини другої статті 533 ЦК України, згідно якої належним виконанням зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу квартири слід вважати сплату суми в гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день платежу.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ФФ «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду не відповідає положенню частини другої статті 533 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, апеляційний суд у порушення частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року не взяв до уваги обставини, встановлені у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12), яким також встановлено, що належним виконанням зобов'язання за договором слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. При цьому апеляційний суд всупереч положенням цивільного процесуального законодавства відступив від правової позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 6-6029цс12 від 30 травня 2012 року) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - подав відзив на касаційні скарги ТОВ «ФК «Інвест Груп», ПрАТ «ФФ «Дарниця», в якій, просив залишити рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що сторони у договорі купівлі-продажу встановили еквівалент вартості квартири на день укладення договору і його умови не передбачають іншого розрахунку, крім як розрахунку у національній валюті - гривні. Відповідачі сплатили повну вартість квартири згідно умов договору купівлі-продажу від 5 листопада 1997 року, а також державне мито у розмірі 2 335 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку вартості квартири. При цьому преюдиційним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2008 року було встановлено, що у них не виникло зобов'язань зі сплати грошових коштів понад вже сплачену суму.

Рішення апеляційного суду в частині відмови ОСОБА_7 у задоволенні зустрічного позову про зобов'язання вчинити певні дії не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційне провадження у справі за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

17 жовтня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу № 753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Враховуючи те, що обставини, за яких касаційне провадження у справі було зупинено, відпали, провадження у справі підлягає відновленню.

Керуючись статтею 254 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Поновити касаційне провадження у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк