Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 311/2467/16-ц

провадження № 61-30575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта Січ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017року у складі судді Олійника М. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Бєлки В. Ю., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ» (далі - ПАТ «СК «Оранта Січ») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14 червня 2014 року, на автошляху «Харків-Сімферополь», він рухався на автомобілі ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_6 Приблизно у період часу з 21 год 30 хв до 22 год 00 хв на 3343 км автошляху «Харків - Сімферополь», біля АЗС «Ріо» у м. Василівка, із зустрічної смуги руху на його смугу руху виїхав автомобіль Ford «Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 Внаслідок такого маневру водія ОСОБА_5, відбулося фактично лобове зіткнення їхніх автомобілів. Внаслідок зазначеного ДТП, він отримав численні тілесні ушкодження, в тому числі й такі, які за своїм ступенем відносяться до тяжких, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, проведеним під час досудового слідства у кримінальному провадженні. Отримані ним, внаслідок ДТП тілесні ушкодження, а саме: перелом ліктьового відростку лівої ліктьової кістки зі зміщенням фрагментів, закритий перелом верхньої щелепи, двосторонній перелом нижньої щелепи, багатоскольчатий перелом альвеолярної частки нижньої щелепи з дефектом у фронтальному відділенні потребували тривалого та дорогого лікування. Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року, водій ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину за частиною другою статті 286 КК України. Вказаним вироком суду частково задоволений його цивільний позов до ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Оранта-Січ» про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди, а саме: стягнуто з ПАТ «СК «Оранта-Січ» 16 761, 21 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_5 45 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 000,00 грн витрат на правову допомогу. У цивільному позові він зазначав, що внаслідок отриманих травм, він практично втратив всі свої власні зуби та потребує необхідного зубного протезування зубними імплантатами. На час розгляду кримінального провадження, він ще проходив необхідні підготовчі процедури для такого протезування та за медичними рекомендаціями не міг розпочати такі процедури, а отже, і кінцева вартість протезування остаточно не була визначена на час розгляду кримінального провадження. На сьогодні, стан його здоров'я вже дозволяє йому робити необхідні медичні процедури із зубного протезування. Вартість зубного протезування становить 327 858,00 грн. Отже, з врахуванням вже виплаченої суми завданої йому матеріальної шкоди, вважає, що ПАТ «СК «Оранта-Січ» повинна виплатити йому 83 238,79 грн, а водій ОСОБА_5 відповідно 244 619,21 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ПАТ «СК «Оранта-Січ» 83 238,79 грн, а з ОСОБА_5 стягнути 244 619,21 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на обґрунтування необхідності проведення лікування в майбутньому, ОСОБА_4 не були надані відповідні висновки МСЕК або висновки судово-медичних експертиз, відповідних клопотань позивач під час судового розгляду не заявляв. Ним були надані лише копії планів лікування датовані 11 лютого 2015 року із зазначенням переліку стоматологічних послуг, що не можуть бути прийняті як належний доказ, необхідності проходження лікуванні і понесення відповідних витрат у майбутньому.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на обґрунтування необхідності проведення лікування в майбутньому, ОСОБА_4 не були надані відповідні висновки МСЕК або висновки судово-медичних експертиз, а тому вимоги про стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу не можуть бути задоволені.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2017року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що у судовому засіданні лікарі-стоматологи та хірург, надали суду показання щодо стану його тілесних ушкоджень, а саме відсутність зубів. На підтвердження позову ним надані рентгенівські знімки з яких видно відсутність саме тих зубів які потребують протезування. Крім того, як доказ позову надані медичні документи стоматологічної клініки «Smile» про план лікування із вказівкою суми лікування.

У жовтні 2017 року на адресу суду надійшли заперечення ПАТ «СК «Оранта-Січ», згідно з якими рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що вироком Василівського районного Запорізької області від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_5 засуджений за частиною другою статті 286 КК України. Потерпілим від злочину є ОСОБА_4 Згідно з вказаним вироком, заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов задоволено частково. Із засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто в рахунок заподіяної моральної шкоди 45 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн, із ПАТ «СК «Оранта - Січ» на користь ОСОБА_4 стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16 751,21 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач послався на те, що внаслідок ДТП він втратив зуби, у зв'язку з чим виникла необхідність у здійсненні протезування.

На підтвердження доцільності витрат та їх розміру, позивач надав такі документи: план лікування № ЦБ08458, виданий Стоматологічною клінікою «SmiIe», ПП ОСОБА_8 11 лютого 2015 року, за яким вартість стоматологічних послуг пацієнта ОСОБА_4 становить 241 478,00 грн; план лікування № ЦБ08459, виданий Стоматологічною клінікою «SmiIe», ПП ОСОБА_8 11 лютого 2015 року, за яким вартість стоматологічних послуг пацієнта ОСОБА_4 становить 56 540,00 грн; план лікування № ЦБ08457, виданий Стоматологічною клінікою «SmiIe», ПП ОСОБА_8 11 лютого 2015 року, вартість стоматологічних послуг пацієнта ОСОБА_4 становить 29 842,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, суди попередніх інстанцій виходили із того, що висновок експертизи, проведеній у кримінальній справі не може бути покладений в основу судового рішення. Крім того, він не містить відомостей ані про кількість відсутніх або пошкоджених зубів, ані про причинний зв'язок їх втрати або пошкодження з наслідками ДТП. Надані позивачем плани лікування не містять відомостей ані про обсяг, ані про види робіт, із них неможливо зрозуміти які з запланованих робіт обумовлені необхідністю відновлення стану здоров'я позивача яке він мав до травмування, а які викликані іншими загальними захворюваннями. На обґрунтування необхідності проведення лікування в майбутньому, позивачем не були надані відповідні висновки МСЕК або висновки судово-медичних експертиз, відповідних клопотань позивач в ході судового розгляду не заявляв.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК Українивідшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі. Така особа зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров'ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об'єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов'язані з відповідним ушкодженням здоров'я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснена наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що позивач як на підставу своїх вимог про стягнення наперед додаткових витрат на здійснення протезування зубів (стоматологічні послуги), згідно із вимогами частини другої статті 1202 ЦК України не надав суду висновку судово-медичної експертизи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції на виконання наведених норм права, виконав вимоги частини четвертої статті 10 ЦПК України2004 року сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: роз'яснив позивачу право заявити клопотання про призначення судово-медичної експертизи. Проте ОСОБА_4 таким правом не скористався, а тому відсутні підстави вважати порушення судами норм процесуального права.

Твердження заявника про те, що судово-медична експертиза, що проведена у кримінальній справі є достатнім доказом на підтвердження його позовних вимог, не заслуговують на увагу суду, оскільки предметом доказування у справі про стягнення наперед додаткових витрат на здійснення протезування зубів у порядку статей 1195 та 1202 ЦК України є надання висновку судово-медичної експертизи про необхідність здійснення такого протезування і щодо якої кількості зубів, що були втрачені чи пошкоджені безпосередньо внаслідок події ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_5

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини. Висновки судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2017року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І. Усик