Справа №265/4815/18
Провадження №2/265/113/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_3 , БасівськогоВ.О.

представника відповідача - Івашиної О.О .

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який уточнила 11 жовтня 2018 року. В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначила, що з 12 липня 1974 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування в шлюбі з відповідачем, в 1983 році на їх сім`ю була виділена двокімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_1 , членом житлово-будівельного кооперативу «Орджонікідзевський-144» є відповідач. За період з 1983 року по 1987 рік пайові внески за вказану кооперативну квартиру повністю були сплачені за рахунок спільних коштів подружжя. В зв`язку з чим вважає вказану квартиру спільним майном подружжя та просить суд визнати за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири.

Також під час шлюбу з відповідачем на його ім`я були придбані два автомобіля Skoda Oktavia, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до звіту експерта «Капітал Експерт» Демко М.В. складає 240 000 гривень, та автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_2 . Згідно листа директора ТОВ «Укравтоекспертиза» Хартинова Б.Б. , середня вартість по Україні технічно справного колісного транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ-2104, 1993 року випуску, станом на 08 жовтня 2018 року складала 1040 доларів США або 29208,21 гривень. На час розгляду справи позивачці стало відомо, що відповідач розпорядився спірними автомобілями без її згоди, в зв`язку з чим просила суд стягнути на її користь половину вартості зазначених автомобілів. В розмірі 134 604,10 гривні.

Також під час шлюбу з відповідачем ними набуте нежиле приміщення - гараж № НОМЕР_3 , розташований по вулиці Пейзажній в місті Маріуполі в гаражному кооперативі «Олімпійський -25». Вартість гаражу відповідно до звіту експерта «Капітал-експерт» Демко М.В. складає 72580,0 гривень. Вказаний гараж позивач просить виділити відповідачу, стягнувши на її користь половину його вартості, а саме суму 36 290,00 гривень.

Згідно відповіді ПАТ «Приват Банк», на депозитних рахунках відповідача зберігаються грошові кошти в національній валюті, а саме: на рахунку № НОМЕР_4 - 20001,77 гривень; на рахунку № НОМЕР_5 - 20000,01 гривень; на рахунку № НОМЕР_6 - 362,72 гривень; на рахунку № НОМЕР_7 - 5900,00 гривень, а всього грошових коштів (вкладів) на суму - 46264, 50 гривень. В зв`язку з тим, що договори банківських вкладів (депозити) були укладені відповідачем під час шлюбу з позивачем, просить суд стягнути на її користь 1/2 частину цих вкладів, а саме грошову суму в розмірі - 23132, 25 гривень.

Крім того, зазначає, що під час шлюбу з відповідачем ними була придбана різна побудова техніка та меблі, а саме:

1. Холодильник Gorenje двокамерний - ринкова вартість 5306 гривень.

2. Телевізор Samsung UE 22 ES 500 W серії № 23243 LLD3008IJ - ринкова вартість 2100

гривень.

3. Телевізор Sony KLV 26S550A Bravia, серії № 1338276 - ринкова вартість 2520 гривень.

4. Бойлер Gorenje GBF 50/UA сер. № 340030224 - ринкова вартість 1950 гривен.

5. Витяжка Vento встановлена як Capri 50 - ринкова вартість 1586 гривен.

6. Газова плита Indesit 4 конфорки, встановлена як плита Indesit KNG21 - ринкова

вартість 4033 гривень.

7. Кухонний гарнітур «Елена», який складається з 7 елементів: 2 навесні шафи, шириною 800 мм; шафи, шириною 400 мм; напільна шафа, шириною 800 мм; шафа під мийку з нержавіючою мийкою; шафа з висувними шухлядами, шириною 400 мм; шафа-пенал, шириною 400 мм - загальна ринкова вартість 4084 гривень.

8. Обідній стіл - ринкова вартість 1104 гривень.

9. Стільці дерев`яні зі спинкою 4 одиниці - ринкова вартість одного стільця 135 гривен, вартість 4 стільців - 540 гривень.

10. Шафа для білизни ламіноване ДСП, шириною 880 мм - ринкова вартість 439 гривень.

11. Платтяна шафа для одягу ламіноване ДСП, шириною 880 мм - ринкова вартість 439 гривень.

12. Диван «Малютка», шириною 1600 мм, довжина в розкладному положенні 1900 мм, ринкова вартість 1867 гривень.

13. Гостинний гарнітур «Лангезальц», висотою 2000 мм, загальною шириною 4700 мм,

ринкова вартість 5098 гривень.

14. М`які меблі: диван и 2 крісла - ринкова вартість 3653 гривень.

15. Журнальний столик розмір 1230 x 600 x 550 мм - ринкова вартість 396 гривен.

16. Стільці дерев`яні зі спинкою і м`яким сидінням 4 одиниці - ринкова вартість одного 331 гривень, вартість 4 стільців - 1325 гривень.

17. М`ясорубка електрична Braun Triumph G3000 - ринкова вартість 1411 гривень.

18. Шафа в передпокій, висотою 2100 мм, шириною 550 мм - ринкова вартість 1802 гривень.

19. Порохотяг Electrolux ZAC 6826 сер. № 92900016 - ринкова вартість 1187 гривень.

20. Праска Philips GC 3660 - ринкова вартість 1166 гривень.

21. Прасувальна дошка, розміром 1200x400 мм - ринкова вартість 691 гривень.

22. Прасувальна дошка, розміром 1150x330 мм - ринкова вартість 350 гривень.

23. Килим синтетичний, 1350x1900 мм - ринкова вартість 384 гривень.

24. Килим натуральний, розміром 1500x2000 мм - ринкова вартість 1950 гривень.

25. Килим натуральний, розміром 2000x2900 мм - ринкова вартість 3770 гривень.

26. Соковижималка ручна «Струмок 3» - ринкова вартість 189 гривень.

27. Пральна машина Ariston ТХ85ЕХ сер. № PCEN00451020 - ринкова вартість 1505 гривень.

28. Ваза (кольорове скло), висотою 380 мм - ринкова вартість 299 гривень.

29. Ваза (фарфор), висотою 440 мм - ринкова вартість 293 гривень.

30. Набір посуду Vinzer: кастрюлі на: 4 л, 2,5л, 1,5 л, 1 л, ківш 1,5 л, пательня 260 мм, підставка під посуд - ринкова вартість 3728 гривень.

Загальна вартість меблі та побутової техніки, відповідно до звіту про оцінку майна станом на 26 квітня 2018 року складає 55165,00 грвиень.

Просить суд провести поділ придбаних під час шлюбу з відповідачів меблів та побутової техніки та виділити їй в натурі: 1. Телевізор Samsung - вартістю 2100 грн. 2. Диван «Малютка» - вартістю 1867 грн. 3. М`ясорубку електричну Braun - вартістю 1411 грн. 4. Прасувальну дошку - вартістю 691 грн. 5. Килим синтетичний - вартістю 384 грн. 6. Килим натуральний - вартістю 1950 грн. 6. Набір посуду Vinzer - вартістю 3728 грн., а всього на суму 12131,00 грн. Меблі та побутову техніку загальною вартість 43034,00 гривень просить виділити відповідачу.

Позивач вказує, що загальна вартість майна, що підлягає поділу між нею та відповідачем, за вирахуванням вартості квартири, яка залишається в спільній власності сторін, складає 443217,5 гривень (708347,5 грн. - 265139,0 грн.). Виходячи із такого розрахунку частка позивачки в спільному майні подружжя складає - 221606,75 гривень. Відраховуючи із цієї суми вартість меблів та побутової техніки на яку вона претендує в сумі 12131,00 гривень, просить стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 209477,75 гривень, тобто вартість половини майна яке було придбане нею та відповідачем під час їх шлюбу.

Ухвалою суду від 08 червня 2018 року, провадження по справі було відкрито, справу було призначено до підготовчого судового за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача, витребувано із Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області дані щодо зареєстрованих за ОСОБА_2 транспортних засобів Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 та ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 ; витребувано в ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо укладення з ОСОБА_2 депозитних договорів та руху грошових коштів по ним. (а.с.89)

Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано з ПАТ «Державний Ощадний Банк України» відомості щодо укладення з ОСОБА_2 депозитних договорів та руху грошових коштів по ним. (а.с.141, 170-171)

Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Басівський В.О. під час судового розгляду підтримала уточнену позовну заяву, та просили її заволинити. Представник відповідача додатково пояснив, що відомостей про продаж автомобіля ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 не має, видача довіреності та позбавлення права власності не є тотожними речами, позивачці про продаж вказаного автомобіля стало відомо тільки під час розгляду справи в суді, наполягав, що гроші за продаж вказаного автомобіля родина не отримувала Оцінку меблів та побутової техніки здійснював оцінювач, який і вирішував, яким чином здійснювати розрахунок його вартості.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи до судового засідання не з`явився, надав суду неодноразові відзиви на позовну заяву, в яких частково заперечував проти позову. В уточненому відзиві на уточнену позовну заяву зазначив, що позов визнає частково, а саме не заперечував, що під час шлюбу з позивачем були виплачені пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 , а тому не заперечує, що вказана квартира підлягає поділу по 1/2 частці кожному із подружжя та повинна залишитися в їх спільній частковій власності. Автомобіль ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 хоча і значиться зареєстрованим за ним, але вказаний автомобіль був проданий зі згоди позивачки ще 14 жовтня 2008 року по довіреності ОСОБА_8 , виручені гроші потрачені на спільне господарство сім`ї. У разі якщо позивачка наполягає на тому, що автомобіль і досі перебуває у власності їх сім`ї, просив виділити вказаний автомобіль позивачці, а йому виплатити компенсацію вартості 1/2 його частини. Автомобіль Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 дійсно був зареєстрований за ним, але 27 червня 2018 року перереєстрований на іншу особу. Згідно довідки сервісного центру вартість зазначеного транспортного засобу при відчуженні склала 17000,00 гривень, також не погоджується з вартість меблів та побутової техніки, про яку зазначила позивачка в позові, оскільки нею не надано документів, які б свідчили про придбання вказаного майна подружжям під час шлюбу, оцінка експертом зроблена на підставі фото з Інтернету. Зазначив, що на час розгляду справи в суді вказані в позові меблі та побутова техніка відсутні, оскільки позивач на даний час їх вивезла з квартири. Заперечував наявність у нього грошових коштів на депозитних рахунках в ПАТ КБ «Приват Банк». З урахуванням його заперечень, просив суд, позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати за ним та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати право власності на автомобіль ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_1 ; визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_3 , розташований по вулиці Пейзажній в гаражному кооперативі «Олімпійський 25» в Лівобережному районі м. Маріуполя . В іншій частині позовних вимог відмовити. (а.с.231-232).

Представник відвідача адвокат Івашина О.О. зазначила що її довіритель ОСОБА_2 не згодні з оцінкою меблів та побутової техніки, наполягала, що позивачці було відомо про продаж автомобілів, автомобіль ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 , а гроші отримані від продажу автомобіля, вони витратили на потреби родини.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1974 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_11 виданим Бюро записів актів громадського стану Антонівської сільської ради Миколаївського району Одеської області. (а.с.10)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. ( а.с.243)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 30994564 від 18.08.2016 року, здійсненим державним реєстратором юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області 17.08.2016 року. (а.с.167).

Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробуд» за № 34 від 21.09.2018 року, квартира АДРЕСА_1 є кооперативною квартирою яка була виділена члену житлово-будівельного кооперативу (ЖБК) «Орджонікідзвський 144» ОСОБА_2 . Пайові внески за вказану квартиру були повністю виплачені у період з 1983 року по 1987 рік. В зв`язку з реорганізацією ЖБК «Орджонікідзвський 144», 01 березня 2007 року було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробуд», членом якого є ОСОБА_2 (а.с.163)

Отже, як встановлено по справі квартира АДРЕСА_1 є кооперативною.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що станом на 1987 рік член житлово-будівельного кооперативу ОСОБА_2 повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування і набув права власності на цю квартиру, 17серпня 2016 року відбулася державна реєстрація права власності.

Сторони не заперечували, що пайові внески за вказану квартиру були здійсненні ними під час шлюбу за рахунок спільних коштів.

Таким чином, встановлено, що право власності на пай, крім члена житлово-будівельного кооперативу, який завершив сплату цього внеску, мала його подружжя - дружина ОСОБА_1 у якої виникло право спільної власності на пай відповідно до розміру часток у загальній сумі пайового внеску.

Згідно роз`яснення наданого у пунктах 6 і 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18 вересня 1987 року при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім`ю (статті 22, 24, 28, 28 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах; внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном; поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений, якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення; відповідно до п. 43 Примірного статуту ЖБК з часу набрання законної сили рішенням суду про поділ квартири колишній із подружжя визнається членом кооперативу, тому суд не повинен покладати обов`язок на ЖБК на прийом цього подружжя до кооперативу; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Пунктами 1 і 2 розділу «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, а Кодекс про шлюб та сім`ю України втрачає чинність з вступом у дію Сімейного кодексу України.

Пунктами 1 і 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони на інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У зв`язку із набранням Цивільним кодексом України чинності з 1 січня 2004 року, Сімейний кодекс України також набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому нормами цього Кодексу регулюються відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності, а спірні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України.

За правилами статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно вимог статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 чинної на час виникнення і існування спірних відносин постанови «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами.

За правилами статей 145 і 146 ЖК України члени сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Члени сім`ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найм, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей.

До членів сім`ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між членом кооперативу і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені частиною п`ятою статті 144 цього Кодексу.

Поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду.

Як встановлено по справі подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживало у спірній кооперативній квартирі під час шлюбу до його розірвання 11 вересня 2018 року . Після розірвання шлюбу подружжя продовжує проживати у цій квартирі. Спорів про користування квартирою чи про поділ спільного майна подружжя, зокрема квартири, між подружжям не виникало, оскільки іншого не зазначено і не доведено сторонами, в першу чергу - відповідачем по справі, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, визначеними статтями 76-80 ЦПК України, з огляду на те, що обов`язковість подання таких доказів визначена статтями 12, 13, 81 ЦПК України.

З урахуванням наведених норм матеріального права, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, та встановлених обставин, у тому числі повної сплати пайових внесків у 1987 році, тобто під час сумісного проживання у шлюбі за рахунок спільних коштів, суд дійшов висновку до висновку про те, що внесений подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 пай за квартиру являється їх спільним майном.

А тому позивач ОСОБА_1 має право на частину спірної квартири, що згідно вимог статей 22, 28 і 29 КпШС України, щодо презумпції рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, складає Ѕ частину, оскільки квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу. Протилежне не спростовано відповідачем по справі та не доведено ним, що спірна квартира не входить до майна, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Вирішуючи питання поділу між сторонами транспортних засобів суд виходить з наступного.

Згідно інформації бази даних НАІС ЄДР МВС, станом на 18.06.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 2104, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва НОМЕР_17 від 26.07.1994 року та автомобіль Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_13 від 28.08.2009 року. (а.с.97-98).

Отже, судом встановлено та не заперечувалась сторонами, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали автомобіль ВАЗ 2104, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , та автомобіль Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Згідно інформації регіонального сервісного центру МВС Україні в Донецькій області від 31.10.2018 року, автомобіль Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 станом на 27.06.2018 року перереєстрований на іншу особу. Вартість зазначеного транспортного засобу при відчуженні склала 17000 гривень. Автомобіль ВАЗ 2104, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 станом 31.10.2018 року значиться зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.233).

Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу марки/моделі Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 , проведеного оцінювачем «Капітал-Експерт» Демко М.В. , вартість такого транспортного засобу станом на 30.05.2018 року складала 240 000,00 гривень. (а.с.44-49).

Згідно довідки директора ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» Б.Б. Хартинова, середня, по Україні, ціна продажу технічно справного колісного транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 2104, 1993 року випуску державний номер НОМЕР_2 , станом 05 жовтня 2018 року складала 1040,00 доларів США або 29208,21 гривень. (а.с. 136)

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Твердження сторін про відчуження автомобіля ВАЗ 2104, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , третій особі на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с. 39) не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Натомість судом встановлено, що вказаний автомобіль на час розгляду справи зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач просила залишити вказаний автомобіль у власності відповідача, стягнувши на її користь половину його вартості, зазначеній в довідці ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», відповідно до якої середня, по Україні, ціна продажу технічно справного колісного транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 2104, 1993 року випуску державний номер НОМЕР_2 , станом на 05 жовтня 2018 року складала 1040,00 доларів США або 29208,21 гривень.

Вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суд застосовує положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Саме наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, а й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні, а з іншого - технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною в справі своїх зобов`язань перед іншою.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України, зокрема по справах № 6-2811цс15, № 6-46518св13, № 6-4280св15, № 6-2891св15.

Отже, оскільки спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем, доказів його відчуження на користь третіх осіб суду не надано, такий є неподільним, кожен із подружжя ОСОБА_1 просив суд залишити спірний автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_2 , у власності іншого подружжя і стягнути на його користь половину вартості автомобіля, при цьому жодних дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду сторони не вчинили, суд дійшов висновку що позивач ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля, як майна набутого під час шлюбу. При цьому вказаний автомобіль необхідно залишити в їхній спільній частковій власності.

Щодо поділу автомобіля Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 , суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 просила суд залишити вказаний автомобіль у власності відповідача, стягнувши на її користь половину його вартості, визначеній у звіті про оцінку майна, відповідно до якого вартість такого автомобіля визначена оцінювачем в сумі 240 000,00 гривень станом на 30.05.2018 року.

Судом встановлено, що автомобіль Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 придбаний подружжям ОСОБА_1 під час шлюбу, був відчужений відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді, без згоди позивача ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою регіонального сервісного центру МВС Україні в Донецькій області, згідно якої, станом на 27.06.2018 року вказаний автомобіль перереєстрований на іншу особі. Вартість зазначеного транспортного засобу при відчуженні склала 17000 гривень. Доказів про те, що кошти одержані від відчуження автомобіля використані в інтересах сім`ї, відповідачем суду не надані.

Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля Skoda Oktavia д.н. НОМЕР_1 під час розгляду в суді вимог про його поділ, проти волі іншого з подружжя, кошти використав не в інтересах сім`ї, то вартість такого автомобіля враховується при поділі між подружжям. При таких обставинах, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй 1/2 частки вартості зазначеного автомобіля.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Крім того, судом встановлено, що відчуження вказаного автомобіля відбулось не тільки поза волею позивачки, а і без врахування його реальної ринкової вартості. При таких обставинах, суд при поділі майна, враховує реальну вартість автомобіля Skoda Oktavia д.н. НОМЕР_1 , зазначену оцінювачем у звіті про його оцінку станом на 30.05.2018 року, яка складає 240 000,00 гривень.

При цьому суд керується правою позицією Верховного Суду висловленій у справі 127/7029/15-ц від 03 жовтня 2018 року, відповідно до якої, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй 1/2 частки вартості, Skoda Oktavia державний номер НОМЕР_1 в сумі 12000 гривень.

Щодо поділу гаражу, суд розглядаючи зазначене питання виходить з наступного.

Згідно реєстраційного посвідчення виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 30 грудня 1992 року за № 359, гараж НОМЕР_3 по вулиці пейзажній в місті Маріуполі розташований в кооперативі «Олімпійськая - 25» належить ОСОБА_2 ( том 2 а.с.6 )

Цей факт також не заперечувався сторонами.

Згідно Звіту про незалежну оцінку майна зробленого оцінювачем ПП «Капітал-Експерт» Демко М. В, вартість вказаного гаражу складає 72 580,0 гривень. (а.с.50 -64).

Позивач просила залишити вказаний гараж у власності відповідача, стягнувши на її користь половину його вартості, зазначеній в звіті про незалежну оцінку майна, відповідно до якої вартість гаражу складає 72580,0 гривень.

Вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суд застосовує положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Саме наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, а й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні, а з іншого - технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною в справі своїх зобов`язань перед іншою.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України, зокрема по справах № 6-2811цс15, № 6-46518св13, № 6-4280св15, № 6-2891св15.

Отже, оскільки спірний гараж зареєстрований за відповідачем, доказів його відчуження на користь третіх осіб суду не надано, такий є неподільним, кожен із подружжя ОСОБА_1 просив суд залишити спірний гараж № НОМЕР_3 в кооперативі «Олімпійський -25», у власності іншого подружжя і стягнути на його користь половину його вартості, при цьому жодних дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду сторони не вчинили, суд дійшов висновку що позивач ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частку вказаного гаражу, як майна набутого під час шлюбу. При цьому вказаний гараж необхідно залишити в їхній спільній частковій власності.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про розподіл коштів на депозитних рахунках ПАТ "ПриватБанк", судом з даної банківської установи була витребувана інформація, згідно якої: на депозитних рахунках відповідача ОСОБА_2 у вказаній банківській установі зберігаються грошові кошти в національній валюті, а саме: на рахунку № НОМЕР_4 - 20001,77 грн.; на рахунку № НОМЕР_5 - 20000,01 грн.; на рахунку № НОМЕР_6 - 362,72 грн.; на рахунку № НОМЕР_7 - 5900,00 грн., а всього грошових коштів (вкладів) на суму - 46264, 50 грн. Вказані рахунки відкриті в період з 2007 по 2017 рік, тобто під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_13 (а.с.123). Будь яких доказів з боку відповідача, що вказані грошові кошти є особистою його власністю, суду не надано.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються.

Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладення договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та ін. відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України) підлягають поділу у рівних частках, навіть якщо це стипендія, пенсія та ІНШІ доходи.

В зв`язку з тим, що договори банківських вкладів (депозити) були укладені відповідачем під час шлюбу з позивачем, а відповідачем не доведено, що вказані грошові кошти є особистою його власністю, суд дійшов висновку, що депозитні вклади на рахунках відповідача ОСОБА_2 , що зберігаються в ПАТ "ПриватБанк", є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а грошові кошти що зберігаються на вказаних рахунках підлягають поділу у рівних частках між подружжям ОСОБА_1 .

Однак в своєму уточненому відзиві на позовну заяву від 18 квітня 2019 року, представник відповідача ОСОБА_2 - Івашина О.О. наполягала на відсутності грошових коштів на банківських рахунках, а в судовому засіданні підтвердила факт зняття ОСОБА_2 грошових коштів з рахунків ПАТ КБ «Приватбанк»

Отже, позивач ОСОБА_1 має право на Ѕ частину банківських вкладів, що зберігаються на рахунках відповідача ОСОБА_2 в ПАТ "ПриватБанк", а саме: рахунку № НОМЕР_4 в сумі - 20001,77 грн.; рахунку № НОМЕР_5 в сумі - 20000,01 грн.; рахунку № НОМЕР_6 в сумі - 362,72 грн..; рахунку № НОМЕР_7 в сумі - 5900,00 грн.

При цьому оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснив зняття грошових коштів з усіх рахунків під час розгляду справи в суді, проти волі іншого з подружжя, кошти використав не в інтересах сім`ї, то розмір коштів, які знаходилися на рахунках ПАТ «КБ «Приватбанк» враховується при поділі між подружжям. При таких обставинах, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування їй 1/2 частки коштів які знаходилися на депозитних рахунках відповідача ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі (46264,5 : 2) = 23132,25 гривень.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Розглядаючи питання щодо поділу побутової техніки та меблів суд виходить з наступного.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального закону, а саме ст.ст. 69-72 СК України, беручи до уваги роз`яснення викладені у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів.

Жодних доказів, які б підтверджували придбання подружжям ОСОБА_1 під час шлюбу за спільні кошти меблів та побутової техніки зазначеної в позові позивачкою ОСОБА_1 суду не надано. При цьому відповідач ОСОБА_2 заперечував наявність на час розгляду справи меблів та побутової техніки, які перелічені в позові.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин. Які мають значення для вирішення справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному стані, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині слід відмовити у позові, оскільки позивачкою не доведено придбання спірного майна, зокрема меблів та побутової техніки за спільні кошти під час шлюбу.

При цьому, як зазначено в звіті про оцінку вартості майна, складеного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_15 , огляд меблів та побутової техніки, здійснювався оцінювачем 26 квітня 2018 року за технічними характеристиками які були представлені замовником, а до суду з позовом позивач звернулася 05 червня 2018 року. Докази, що на час розгляду справи зазначене майно є в наявності відсутні.

Щодо вимог по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі3541,73 ( 3164,37+377,36) гривень, а також судові витрати в розмірі 3750 гривень, за проведення експертиз.

Позовні вимоги позивача задоволені судом частково, відмовлено в задоволені позовних вимог про поділ меблів та побутової техніки вартістю 55165,00 грн., тобто позов задоволено на 82 відсотки, виходячи з розрахунку (261272,50 х 100% : 316437,5), де 316437,5 грн. - ціна позову, 261272,5 грн.- вартість майна поділ якого здійснював суд.

Відповідно розмір судового збору пропорційно задоволеним вимогам складає 2904,22 гривні, виходячи із розрахунку (3541,73 х 82% : 100)

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату позивачем послуг з оцінки автомобіля ВАЗ -2104 в сумі 250,0 гривень, послуг з оцінки квартири, гаражу, автомобіля Шкода, в сумі 2000 гривень, послуг з оцінки побутових речей в розмірі 1500 гривень, а всього на загальну суму 3750,0 гривень, що відноситься до судових витрат, пов`язаним з розглядом справи.

Відповідно розмір судових витрат пропорційно задоволеним вимогам складає грн., виходячи із розрахунку (3750,0 х 82% : 100)=3075,0 гривень., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 265- 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 43,5 кв.м., житлова 27,6 кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 43,5 кв.м., житлова 27,6 кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2104», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2104», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 грошові кошти у розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) гривень, в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля автомобіля Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення - гаражу № НОМЕР_3 , розташованого по вулиці Пейзажній в м. Маріуполі, що знаходиться в гаражному кооперативі « Олімпійський -25 в Лівобережному районі м. Маріуполі Донецької області за кожним.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення - гаражу № НОМЕР_3 , розташованого по вулиці Пейзажній в м. Маріуполі, що знаходиться в гаражному кооперативі « Олімпійський -25 в Лівобережному районі м. Маріуполі Донецької області за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 грошові кошти у розмірі 23 132( двадцять три тисячі сто тридцять дві) гривні, 25 копійок в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини банківських вкладів, що зберігалися на рахунках ОСОБА_2 в ПАТ "ПриватБанк", а саме: рахунку № НОМЕР_4 ; рахунку № НОМЕР_5 ; рахунку № НОМЕР_6 ; рахунку № НОМЕР_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 судовий збір в розмірі 2904,22 гривень, судові витрати по сплаті вартості експертизи - 3075,0 гривень, а всього 5979,22 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення було складено та підписано 25 листопада 2019 року.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися в Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_15 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .

Представник позивача - адвокат Басівський Віталій Олександрович, свідоцтво № 1974 від 22 липня 2005 року, адреса для листування: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_16 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Івашина Олена Олександрівна, свідоцтво № 4670 від 21 лютого 2014 року, адреса для листування: АДРЕСА_10 .

Суддя :