Провадження №22-з/812/79/19
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвої В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні (постанові) у цивільній справі №487/2480/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що з 24 липня 2009 р. він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу з ОСОБА_1 вони мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2016 р. сторони припинили спільне проживання через відсутність взаєморозуміння та постійні конфлікти. Неодноразові спроби примирення не мали успіху. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим.

Позивач зазначав, що після припинення шлюбних відносин малолітній син ОСОБА_3 , переважно, проживає разом з ним. До цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Позивач не згоден на проживання сина разом з відповідачкою, оскільки остання не має власного житла, хоча зареєстрована за адресою батьків, але фактично проживає в орендованих квартирах.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , і визначити місце проживання сина з ним.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. позов задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 липня 2009 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 486 - розірвано. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька- ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Розподілені судові витрати.

ОСОБА_1 , не погодившись з таким рішенням подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, просила рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині визначення місця проживання сина.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини скасована.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. скасувати, постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 240 грн. судового збору.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року залишено без змін.

04 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про виправлення описки у судовому рішенні (постанові).

Заява мотивована тим, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року у цивільній справі № 487/2480/17 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про місце проживання дитини відмовлено.

Проте позовні вимоги ОСОБА_2 при подачі позовної заяви включали й вимоги про розірвання шлюбу, які рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. були задоволені, розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 липня 2009 р. міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 486, відповідачці залишено прізвище після розірвання шлюбу - « ОСОБА_1 ». Між тим, у постанові апеляційного суду від 26 квітня 2019 р. не ухвалено рішення щодо позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила ухвалити по справі додаткове рішення стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу між сторонами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. позов задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 липня 2009 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 486 - розірвано. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Розподілені судові витрати.

ОСОБА_1 , не погодившись з таким рішенням подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, просила рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині визначення місця проживання сина.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 р. залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини скасована.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційній суд у мотивувальній частині постанови від 26 квітня 2019 року зазначив, що рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 червня 2018 р. оскаржується в частині задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини і що в іншій частині це ж рішення в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України не перевіряється. Також у мотивувальній частині постанови викладені висновки саме щодо вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини сторін та відмову у задоволенні цих вимог.

Між тим у резолютивній частині постанови Миколаївського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена і постановлено рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 240 грн. судового збору.

Таким чином, у резолютивній частині постанови допущено описку: помилково не вказано про скасування рішення суду першої інстанції саме у частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Вказане є підставою для виправлення описки.

При цьому відсутні підстави для постановлення додаткового рішення по справі, оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу не були предметом апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 269, 368, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виправити описку у постанові Миколаївського апеляційного суду у справі №487/2480/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В абзаці другому постанови замість «рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення» вказати «рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, постановити в цій частині нове судове рішення».

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст ухвали складений 26 листопада 2019 року