ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1078/19 Справа № 201/3915/18 Суддя у 1-й інстанції - Ходаківський М.П. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 лютого 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4 750 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість - 15 450, 56 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 2 734, 29 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 704,34 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1 800 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 711,93 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності переривався відповідно до ст.264 ЦК України та її перебіг у вересні 2017 року розпочався заново у зв'язку із зверненням позивача до відповідача з позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в межах загальної позовної давності з дня здійснення відповідачем останнього платежу на погашення заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 4 750 грн. (а.с. 9).

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.11-16).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року, за розрахунком позивача, має заборгованість - 15 450, 56 грн, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 2 734, 29 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 704,34 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1 800 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 711,93 грн.

02 лютого 2015 року ОСОБА_1 здійснив останню транзакцію за кредитним договором і саме з цього дня починався перебіг позовної давності, проте з позовом банк звернувся лише 11 квітня 2018 року.

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.253-255, 256, 257, 258, 261, 264, 267, 526, 627, 628, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності переривався відповідно до ст.264 ЦК України та її перебіг у вересні 2017 року розпочався заново у зв'язку зі зверненням позивача до відповідача з позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в межах загальної позовної давності з дня здійснення відповідачем останнього платежу у погашення заборгованості, не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Така ж думка зазначена і в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в Постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13, 02 грудня 2015 року № 6-895цс15, 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16.

24 травня 2017 року Верховний Суд України в рамках розгляду справи № 6-1763цс16 фактично підтвердив раніше сформований правовий висновок відносно переривання строків позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Враховуючи, що позивачем у розумінні положень ст.81 ЦПК України не надано було доказів звернення до відповідача з позовом про стягнення заборгованості саме за договором б/н від 14 лютого 2007 року, що відповідно не вбачається зі змісту ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року (а.с.5), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів поза її межами.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Таким чином, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені позивачем в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова