Справа № 204/8682/18
Провадження № 2/204/441/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
за участю позивача ОСОБА_1
за участю представника третьої особи Волошенюк Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-
В листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; та стягнути з них аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_3 у розмірі 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з ОСОБА_4 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, на її користь. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є бабусею малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2007 року, але фактично шлюбні відносини були припинені між ними восени 2009 року. ОСОБА_3 фактично проживає з позивачем (своєю матір'ю), своїм батьком (чоловіком позивача) і своєю донькою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач часто влаштовує скандали дома з використанням ненормативної лексики. Так, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства відносно позивача. Також, 17.07.2014 року і 02.05.2015 року за фактами конфліктів в родині вона зверталась до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідач зловживає алкогольними напоями, перебував під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога в КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР», офіційно не працює, веде асоціальний спосіб життя. 15 вересня 2017 року донька позивача ОСОБА_6 зверталась до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо факту заволодіння ОСОБА_3 трьома мобільними телефонами, які належать позивачу і онуці - ОСОБА_5. Але зазначене питання, згідно з відповіддю Чечелівського ВП ДВП ГУНП, відносяться до цивільно-правових відносин та потребують вирішення в судовому порядку в формі приватного обвинувачення. При цьому, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року ОСОБА_3 було вирішено виселити. Її невістка та матір онуки, ОСОБА_4, не працює, ніяких видів державних соціальних допомог не отримує, зловживає алкогольними напоями, участі у вихованні доньки не приймає. Фактично проживає зі своїми батьками і старшим сином від першого шлюбу. Періодично бачиться з ОСОБА_5, але особливої ініціативи у спілкуванні з донькою не проявляє. На цей час її онука - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається в 5-Б класі КЗО «НВК № 36 «Спеціалізована середня загальноосвітня школа техніко-економічного профілю-дошкільний навчальний заклад» ДМР. Мати ОСОБА_5 за весь час навчання дитини лише декілька разів відвідувала доньку у навчальному закладі. Батько дитини зв'язки зі школою не підтримує. В результаті звернень позивача до установ, що здійснюють соціальну роботу з сім'ями: з батьками проводились профілактичні бесіди спеціалістами центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Чечелівської районної у місті Дніпрі ради; було попереджено батьків щодо наслідків неналежного виконання батьківських обов'язків спеціалістами управління-служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради; батькові надавались рекомендації адміністрацією КЗО «НВК № 36 «Спеціалізована середня загальноосвітня школа техніко-економічного профілю-дошкільний навчальний заклад» ДМР щодо необхідності влаштуватися на роботу, більше часу проводити з донькою, з допомогою бабі та діду виховувати ОСОБА_5 та забезпечувати її матеріально. Але всі вказані заходи не призвели до зміни батьками своєї поведінки, вони участі у вихованні доньки не приймають, матеріально не забезпечують. На даний час онукою опікується виключно сама позивач, а саме: виховує, годує, одягає та замість батьків виконує їх батьківські обов'язки, додатково займається розвитком дитини (відвідування курсів англійської мови). Станом здоров'я також опікується самостійно, відводить онуку до лікарні, забезпечує проходження диспансеризації, купує необхідні ліки, оздоровлювала в літній період в дитячому таборі тощо.
Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомили. Відзиву на позов не подали.
Представник третьої особи Волошенюк Г.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача і просила їх задовольнити.
Вислухавши сторони і саму дитину, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково по наступним підставам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_4, виданим 01.06.2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 881 від 09.09.2008 року (а.с.8).
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Проте, судом було встановлено, що відповідачі тривалий час свідомо нехтують виконанням своїх батьківських обов'язків стосовно дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не створюють належних умов для розвитку природних здібностей, не готують до самостійного життя, матеріально не забезпечують, не цікавляться успіхами і життям дитини, тобто, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.
Малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом із своєю бабою по батьковій лінії, ОСОБА_1, позивачем у даній справі, за адресою: АДРЕСА_1, яка й займається вихованням дитини, а також її матеріальним і духовним забезпеченням.
Зокрема згідно інформації, наданої Комунальним закладом освіти «Навчально-виховний комплекс № 36 «Спеціалізована середня загальноосвітня школа техніко-економічного профілю - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської міської ради, який відвідує дитина відповідачів, про дитину піклується баба - ОСОБА_1 і дід - ОСОБА_8. Вони приділяють належну увагу і турботу щодо розумового розвитку онуки, її матеріальної і моральної підтримки. Бабуся і дідусь постійно відвідують школу, цікавляться успіхами ОСОБА_5 та її розвитком. За період навчання в п'ятому класі, мати дівчинки, ОСОБА_4 - жодного разу в школі не з'явилась, не телефонувала з приводу навчання дитини, життям та здоров'ям доньки не цікавилась. Батько ОСОБА_3 за період навчання з 01.09.2018 року по 12.11.2018 року з'явився лише один раз (а.с.14).
Вищевказані обставини, зокрема щодо невиконання батьками дитини своїх батьківських обов'язків, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, яка є сестрою позивача, і ОСОБА_8, який є чоловіком позивача, і які вказали, що дитиною опікуються і забезпечують всім необхідним позивач із своїм чоловіком - баба і дід дитини. Біологічні батьки дитини нею не цікавляться, не утримують, не спілкуються з нею і інтересу до неї не мають. При цьому, вказали, що мати дитини покинула її, коли їй було всього лише сім місяців і з цього самого періоду дитиною опікуються баба і дід. Батько же також до дитини інтересу не має, зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, в тому числі в присутності дитини.
Самі ж батьки дитини, відповідачі у справі, надали третій особі заяви, в яких повідомили, що вони не заперечують проти позбавлення них батьківських прав відносно їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і стягнення з них аліментів на утримання дитини (а.с.39-40).
Крім того, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.
Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 22.01.2019 року за № 68, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка батьків є винною, вони злісно ухиляються від виховання дитини, матеріально її не забезпечують, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.38).
Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов'язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.
А судом було встановлено, що батьки не спілкуються з дитиною, її вихованням не займаються, матеріально не забезпечують, не цікавляться успіхами та життям дитини.
Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.
Однак, в даній сім'ї батьки не створили своїй дитині повноцінні і достойні умови життя. Батьки не забезпечують дитину належними житлово-побутовими умовами, духовним вихованням і підготовкою до самостійного життя, а також взагалі не намагаються дбати про її потреби.
Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в її позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги.
При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Тому, в судовому засіданні була допитана малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка вказала, що живе разом з бабусею і дідусем, які її виховують та доглядають. Гуляє вона також з ними, вони ж відводять і забирають її зі школи. Із своїм батьком вони майже не спілкуються, з матір'ю також. Востаннє вона її бачила ще восени, по телефону вони не спілкуються. Також вказала, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав її батьків відносно неї.
За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, з урахуванням всього вищевказаного, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
При цьому, судом також встановлено, що відповідачі не забезпечують свою дитину і добровільно допомогу на її утримання не надають. Дитину утримує бабуся - ОСОБА_1, з якою вона проживає.
Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Тобто, утримання відповідачами своєї дитини є не їхнім правом, а їхнім обов'язком.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
У зв'язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання їхньої дитини в судовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Позивач просила суд визначити аліменти в частині від заробітку відповідачів - ОСОБА_3 у розмірі 1/2 заробітку (доходу) щомісячно, а ОСОБА_4 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Позивачем не надано і не зазначено належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_3 має фінансову можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, при тому, що з матеріалів справи випливає, що він на теперішній час виселений з місця свого проживання без надання іншого жилого приміщення (а.с.17-18).
В той же час, під час розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, за наявності яких відповідачі не зможуть надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів їхнього заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття, який (розмір) буде достатнім для її утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
А також, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Позивач звернулася до суду 26 листопада 2018 року.
За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного з них, починаючи стягнення з 26 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, на користь ОСОБА_1.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.
Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1409 грн. 60 коп. з кожного з них, з яких: судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 704 грн. 80. (в частині позбавлення батьківських прав) та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 704 грн. 80 коп. (в частині стягнення аліментів), оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), Законом України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав у відношенні їхньої малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь баби дитини - ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання її малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь баби дитини - ОСОБА_1.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити в Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - для відома.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04052488, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65.

Суддя В.В. Самсонова