Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2019 р.

м. Київ

справа № 757/2833/18

провадження № 2/755/1208/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить розтлумачити заповіт ОСОБА_3, складений 24 лютого 2010 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в частині визначення волі спадкодавця ОСОБА_3 щодо призначення спадкоємця на квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3, складеним 24.02.2010 року. Відповідно до мов заповіту ОСОБА_3 зробив на випадок своєї смерті розпорядження. Згідно з яким заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах своїм батькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На випадок, якщо батьки помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї, зазначене майно ОСОБА_3 заповів позивачу ОСОБА_1 Також на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1, зробивши застереження у випадку, якщо ОСОБА_1 помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, то дану квартиру спадкодавець заповів своїм батькам. Мати спадкодавця ОСОБА_5 померла у ІНФОРМАЦІЯ_5. 28 серпня 2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода, автомобіль, яким керував ОСОБА_3, потраприв в аварію. Спадкодавець ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_6, який знаходився в автомобілі разом із ним, отримали тяжкі травми, від яких згодом і померли. Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, а його батько - ІНФОРМАЦІЯ_7. Оскільки відкрилась спадщина, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом та відповідач ОСОБА_2, рідний брат ОСОБА_3, як спадкоємець за законом звернулись до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 не визнає права позивача ОСОБА_1 на спадкування квартири АДРЕСА_1, оскільки вважає, що позивач втратив право спадкування в силу положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України, де зазначено, що у випадку, коли спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщини, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивач звертався за відповідними роз'яснення до нотаріуса та до ГТУЮ в м. Києві, але чіткої та однозначної відповіді на питання, чи є позивач спадкоємцем на квартиру АДРЕСА_1, не отримав, що є підставою звернення з даним позовом до суду.

На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року зазначена цивільна справа 15.03.2018 року надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва. (Том 1 а.с. 23)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Чех Н.А. від 19.03.2018 року було відкрито провадження, постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. (Том 1 а.с. 32)

10.04.2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем позов не визнано та зазначено, що згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 помер після відкриття спадщини ОСОБА_3, юридичний факт, передбачений в заповіті ОСОБА_3 - «помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї», який дає право громадянину Латвійської Республіки ОСОБА_1 спадкувати квартиру АДРЕСА_3 не настав, оскільки батько спадкодавця ОСОБА_6 пережив спадкодавця ОСОБА_3 та не заявив про відмову від спадщини у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 наполягає на своєму праві на прийняття спадщини на спірну квартиру за законом як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_6 у порядку спадкової трансмісії. (Том 1 а.с. 77-79)

Ухвалою суду від 08.06.2018 року до участі у справі залучено третю особу Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2018 року. (Том 1 а.с. 95-96)

10.07.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого просить розглянути справу за відсутності представника Управління, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Додатково зауважено, що Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві в межах компетенції було розглянуто звернення позивача від 19.10.2017 року, яке надійшло на адресу Управління 01.11.2017 року, щодо надання відповідних роз'яснень по спадковій справі № 496-2017 до майна померлого 12.09.2017 року ОСОБА_3 та надано вичерпну відповідь 30.11.2017 року. (Том 1 а.с. 101-103)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту - залишено без розгляду, у зв'язку із повторною неявкою позивача та його представників в судове засідання. (Том 1 а.с. 132-135)

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, - скасовано, та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (Том 1 а.с. 193-195)

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 18 січня 2019 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І. (Том 1 а.с. 204)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, та справу призначено до розгляду по суті на 12 лютого 2019 року на 11.30 год. (Том 1 а.с. 205)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року заяву представника позивача адвоката Новікова Я.А. про відвід головуючого судді Галагана В.І. визнано необґрунтованою та справу в черговий раз відкладено на 13 березня 2019 року на 11.45 год. (Том 1 а.с. 219-220, 226-227)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача Новікова Я.А. про відвід головуючого судді Галагана В.І. відмовлено. (Том 1 а.с. 235-236)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року за клопотанням відповідача продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. (Том 1 а.с. 245-248)

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги письмові заяви учасників судового розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України також визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., зареєстрований за реєстровим номером № 249, відповідно до якого спадкодавцем на випадок його смерті зроблено наступне розпорядження: «належну мені квартиру номер АДРЕСА_3 заповідаю: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частинах (частках) кожному. У випадку, якщо ОСОБА_5 помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене їй майно у відповідній частині (частці) заповідаю ОСОБА_6. У випадку, якщо ОСОБА_6 помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене йому майно у відповідній частині (частці) заповідаю ОСОБА_5. У випадку, якщо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї, зазначене їм майно заповідаю ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у Латвійській Республіці. Належну мені квартиру номер АДРЕСА_2 заповідаю: ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у Латвійській Республіці. У випадку, якщо ОСОБА_1 помре до відкриття спадщини, не прийме спадщину або відмовиться від неї, зазначене йому майно заповідаю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах (частках) кожному». (Том 1 а.с. 10-11)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14 вересня 2017 року, актовий запис № 14361, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 47 років. (Том 1 а.с. 8)

Згідно Листа Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.11.2017 року № 0-4614, ОСОБА_1 роз'яснено, що ОСОБА_6 помер після відкриття спадщини ОСОБА_3, отже юридичний факт, передбачений в заповіті ОСОБА_3 - «помруть до відкриття спадщини, не приймуть спадщину або відмовляться від неї», який дає право громадянину Латвійської Республіки ОСОБА_1 спадкувати квартиру АДРЕСА_3 не настав, оскільки ОСОБА_6 пережив ОСОБА_3 та не заявив про відмову від спадщини у встановленому законом порядку. (Том 1 а.с. 16-18)

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Заповітом, відповідно до положень статті 1233 Цивільного кодексу України , є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути юридично розтлумачений.

Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб'єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять.

Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з'ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9).

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. (Постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по Справі № 335/9398/16-ц)

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить розтлумачити заповіт ОСОБА_3, складений 24 лютого 2010 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в частині визначення волі спадкодавця ОСОБА_3 щодо призначення спадкоємця на квартиру АДРЕСА_1, оскільки після відкриття спадщини між позивачем як спадкоємцем за заповітом та відповідачем як спадкоємцем за законом виник спір щодо права на прийняття спадщини на квартиру АДРЕСА_1, з огляду на те, що позивач бажає прийняти спадщину на вказану квартиру на підставі заповіту від 24.02.2010 року, а відповідач - в порядку спадкової трансмісії.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для тлумачення заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_3 24 лютого 2010 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.М., в частині визначення волі спадкодавця щодо призначення спадкоємця на квартиру АДРЕСА_1, - оскільки зміст заповіту як одностороннього правочину, який становить волю заповідача ОСОБА_3, є зрозумілим, логічним, послідовним та таким, що не містить нечітких, подвійних формулювань, які б формували прогалини у реалізації волі заповідача щодо долі спадщини, що, відповідно, виключає необхідність тлумачення даного правочину, зокрема у судовому порядку, зміст якого містить чітке виявлення волі заповідача щодо належного йому нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

За наслідками розгляду заяв відповідача ОСОБА_2 щодо відшкодування судових витрат, зокрема на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 п.2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, судом встановлено, що 29.03.2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом Стусенком Анатолієм Максимовичем укладено Угоду № 56, відповідно до умов якої адвокат бере на себе зобов'язання вести справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, ОСОБА_2 зобов'язався сплатити гонорар адвокату за ведення справи в суді. Перелік дій адвоката, які підлягають до оплати, наведено у п. 2 Угоди. Відповідно до останнього абзацу Угоди на момент подання відзиву до суду сума гонорару, сплаченого ОСОБА_2 адвокату з урахуванням обсягу та складності виконаної роботи складає 2 800,00 грн. (Том 1 а.с. 52-53)

За даними Акта приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 05.11.2018 року, складеного і підписаного ОСОБА_12 та адвокатом Стусенком А.М., розмір витрат на правничу допомогу адвоката складає 5 500,00 грн., з яких: зустріч, узгодження правової позиції та усна консультація - 500,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи - 300,00 грн.; підготовка, складання відзиву на позовну заяву - 700,00 грн.; прийнято участь у судових засіданнях: 02.05.2018 року, 08.06.2018 року, 16.07.2018 року, 24.09.2018 року, 05.11.2018 року (5 засідань по 800,00 грн.) - 4 000,00 грн., а всього на загальну суму 5 500,00 грн., дана сума витрат оплачена ОСОБА_2 відповідно до квитанції № НОМЕР_1 від 04.10.2018 року та відповідно до квитанції № 91 від 26.06.2018 року, тобто на суму 5 500,00 грн. Крім того, відповідачем сплачено 15,00 грн. за послуги поштового направлення позивачу відзиву на позовну заяву. (Том 1 а.с. 125, 126, 127, 128, 129)

Крім того, відповідачем надано суду Акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 14.03.2019 року, складеного і підписаного ОСОБА_12 та адвокатом Стусенком А.М., розмір витрат на правничу допомогу адвоката складає 2 400,00 грн., з яких: прийнято участь у трьох судових засіданнях: 12.02.2019 року, 28.02.2019 року, 13.03.2019 року (3 засідання по 800,00 грн.) - 2 400,00 грн., дана сума витрат оплачена ОСОБА_2 відповідно до квитанції від 13.03.2019 року. (Том 2 а.с. 1, 2-3, 4)

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, надавши оцінку наданим відповідачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з позивача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на поштові послуги направлення позивачу відзиву на позовну заяву у сумі 15,00 грн., на правничу допомогу згідно Угоди про надання правничої допомоги № 56 від 29.03.2018 року та Акту від 05.11.2018 року у сумі 5 500,00 грн., а також частково за Актом від 13.03.2019 року у розмірі 800,00 грн., з огляду на фактичне проведення судового засідання лише 28.02.3019 року, а всього на загальну суму 6 315,00 грн. - що є правомірним розподілом витрат з огляду на відмову позивачу в позові в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 213, 1256, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_5) судові витрати у сумі 6 315 (шість тисяч триста п'ятнадцять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 15 березня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган