Провадження № 2/750/579/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

із секретарем судового засідання Юрченко І. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Кредитної спілки «Народна Воля» про звільнення майна з під арешту,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області,

в с т а н о в и в:

28.12.2018 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Кредитної спілки «Народна Воля» про звільнення майна з під арешту, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі договору цесії від 18.12.2018 року було ним набуто право вимоги за іпотечним договором від 22.11.2006, який був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу та зареєстрований під № 5741. В подальшому позивачу стало відомо про арешт, накладений на предмет іпотеки, згідно постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Коваля В. О. № 47962167 від 24.06.2015. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що іпотека зареєстрована в 2006 році, а арешт на майно накладений 24.06.2015. Таким чином, позивач вважає, що він має переважне право на забезпечення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, наявність арешту перешкоджає у задовленні його законних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Як на підставу своїх вимоги посилається на статті 48, 51 Закону України «Про виконавче провадження» та статтю 1 та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.01.2019 року було відкрите провадження у справі.

Представником третьої особи - Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було подані пояснення, в яких третя особа повідомляла про те, що до складу зведеного виконавчого провадження входило 2 виконавчих документа на загальну суму стягнення 538012,52 доларів США та 360985, 42 грн, а саме: виконавчий лист № 2-3708/10 виданий 03.10.2011 Деснянським районним судом м. Чернігові про стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» 538012,52 доларів США та 910 грн, а також виконавчий лист № 2-1446/09 виданий 06.11.2009 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення на користь КС «Народна воля» 360075,42 грн.

В межах зведеного виконавчого провадження заступником начальника відділу примусового виконання рішень винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника, у тому числі квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки. На час винесення постанови іпотекодержатель - АТ «Укрсоцбанк» надав згоду на звернення стягнення. В подальшому ці виконавчі провадження були завершені, а виконавчі документи повернуті стягувачам. Реалізація цієї квартири заборонялась Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданог як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при завершенні виконавчих проваджень, арешт з майна боржника не знімався, так як його зняття не було передбачено Законом України «Про виконавче провадження», отож представник третьої особи, вважає, що є хибним твердження позивача про те, що державним виконавцем, при накладенні арешту на майно боржника не були враховані вимоги статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Кредитної спілки «Народна воля» просив відмовити у задоволенні позовних вимог, так як кредитна спілка не є належним відповідачем у справі.

Представник третьої особи покладався при вирішенні справи на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір від 02.11.2006, за яким ОСОБА_5 передав в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5- 454 від 22.11.2006 року, квартиру АДРЕСА_1.

18 грудня 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» укладено договір факторингу, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату права вимоги до боржників, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5- 454 від 22.11.2006 року, що укладений Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого в подальшому стало АТ «Укрсоцбанк») та громадянином України _ ОСОБА_8. За цим договором, в день підписання цього договору, до Фактора переходять також права за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов'язань Боржника за основним договором, зокрема права, що виникають з іпотечного договору від 22.11.2006 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 (а.с. 9-14).

Як вбачається із договору передачі прав за іпотечним договором від 18.12.2018 року, АТ «Укрсоцбанк» передав право вимоги за іпотечним договором від 02.11.2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» (а.с. 8), договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.(а.с. 8).

Відповідно до договору передачі прав (цесії) від 18.12.2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-Аверс» передало право вимоги за іпотечним договором від 02.11.2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5, який укладений в якості забезпечення виконання ОСОБА_8 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5- 454 від 22.11.2006 року, ОСОБА_4 (а.с. 16). Доказів того, що до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5- 454 від 22.11.2006 року представником позивача не надано.

Як вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №150097488, іпотекодержателем за іпотечним договором від 22.11.2006 року є ОСОБА_4

Як вбачається із інформації, наданої третьою особою, на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області знаходились виконавчі листи № 2-3708/10 виданий 03.10.2011 Деснянським районним судом м. Чернігові про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсоцбанк» 538012,52 доларів США та 910 грн, а також виконавчий лист № 2-1446/09 виданий 06.11.2009 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення на користь КС «Народна воля» 360075,42 грн., які були об'єднані у зведене виконавче провадження (а.с. 36-39).

В рамках зведеного виконавчого провадження № 47962167 від 24.06.2015 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, а також квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 цього Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З аналізу змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, за вказаним виконавчим листом стягувач - АКБСР «Уксоцбанк», який був на той час заставодержателем і саме за заявою заставодержателя на той час було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_5 та накладено арешт на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, суд вважає, що накладення державним виконавцем арешту на вказане майно в інтересах стягувача - іпотекодержателя не порушувало право застодержателя на той час і відбувалось за його згодою.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того наявність пріоритетного права ОСОБА_4 на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна суду не доведено, так як не надано доказів переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія» «Кредо-Аверс» до ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/5- 454 від 22.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_8 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», не подано доказів щодо наявності заборгованості за цим договором, а відтак і виникнення права на звернення стягнення на це майно та порушення його прав відповідачами, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Кредитної спілки «Народна Воля» про звільнення майна з під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 15.03.2019.

Суддя І. В. Литвиненко