Житомирський апеляційний суд
Справа №286/184/19 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №286/184/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Невмержицького С.С. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , з якого просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2011 року №б/н у сумі 49 784,20 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву від 12 серпня 2011 року №б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 6 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 кредитні кошти не повернув, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2019 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 10 747,01 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 20 598,72 грн., пені в розмірі 15 591,60 грн. та штрафу 500 грн. фіксованої частини і 2 346,87 грн. процентної складової.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 12 серпня 2011 року в сумі 42 092,74 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати або змінити. Зазначає, що отримав кредитні кошти в сумі 6 700 грн. та повинен був їх повернути впродовж трьох років. Не маючи постійної роботи, виплатив банку понад 10 000 грн. При отриманні кредиту банк не надав йому копії договору та не пояснив які проценти, пеню, штрафи він змушений буде заплатити. Із розрахунком банку не погоджується, адже мав сплачувати за кредит щомісячно 3,6%, що становить 35 грн. з кожної неповернутої тисячі гривень.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 10 747,01 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 20 598,72 грн. та заборгованості за пенею в сумі 10 747,01 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач приєднався до Умов та Правил обслуговування банківських послуг в Приватбанку, підписавши заяву від 12 серпня 2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відмовляючи у стягненні штрафу в сумі 2 846,87 грн., суд першої інстанції керувався правовою позицією, висловленою ВСУ в постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, за якою штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в частині правового обґрунтування щодо відмови у стягненні штрафу та не може повністю погодитися із розміром стягнутої заборгованості в частині тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені з таких міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 12 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладений кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з отриманням платіжної картки (а.с.11).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору апеляційний суд ураховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Відповідач не заперечує тієї обставини, що підписав анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Отже, їх можна розцінювати як складову невід`ємну частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 серпня 2011 року (а.с.11-12).

Разом із тим, відсутні підстави вважати Умови та Правила надання банківських послуг частиною кредитного договору, оскільки цей документ не містить підпису ОСОБА_1 (а.с.13-27). Приймаючи до уваги ту обставину, що Умови та Правила надання банківських послуг не визнаються відповідачем, суд першої інстанції помилково вважав узгодженими сторонами прописані у цьому документі умови щодо кредитного ліміту, процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В анкеті-заяві позичальника від 12 серпня 2011 року, підписаною останнім, визначено кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн. Разом із тим, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає той факт, що отримав на платіжну картку кредитний ліміт у розмірі 6 700 грн. Отже, відповідач не заперечував проти збільшення банком у односторонньому порядку кредитного ліміту та користувався даними коштами.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка також підписана ОСОБА_1 , прописана базова процентна ставка 2,5% у місяць (нараховується на залишок заборгованості), зазначено, що щомісячна комісія відсутня, а пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процента ставка за договором) /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. у місяць, нараховується 1 раз у місяць при наявності прострочки за кредитом або процентами 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше. Також сторони погодили штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що банком доведена заборгованість за кредитними зобов`язаннями у наступному розмірі: за тілом кредиту 6 700 грн., за процентами за користування кредитом 1 145,63 грн. за пенею 200 грн., а тому саме ці суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, а у стягненні решти тіла кредиту, процентів та пені відмовляється за безпідставністю.

Хоча умови кредитного договору передбачаються застосування штрафних санкцій при порушенні фінансової дисципліни, але позовні вимоги в частині штрафу не можуть бути задоволені, оскільки чинним законодавством передбачена заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, про що існує правова позиція ВСУ, висловлена у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, яка абсолютно правильно застосована судом першої інстанції.

У силу положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено на 16 %, а відмовлено у задоволенні на 84%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 12 серпня 2011 року станом на 01 січня 2019 року в сумі 8 045 грн. 63 коп., яка складається із: 6 700 грн. тіла кредиту; 1 145 грн. 63 коп. процентів за користування кредитом та 200 грн. пені.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 307 грн. 36 коп. судового збору, а в дохід держави 461 грн. 04 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) в дохід держави 2 420 грн. 46 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.