Справа № 2/331/119/2019
№ 331/3869 /18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневийрайонний суд м. Запоріжжяускладі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 я особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частку квартири у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 203 видане Жовтневою районною адміністрацією 25.08.1998 року на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6/після шлюбу ОСОБА_3/ та ОСОБА_7 є власниками квартири АДРЕСА_1.

Право власності було зареєстровано в ЗМБТІ про що записано у реєстрованій книзі за № 203/354 та виданий технічний паспорт.

06 травня 2017 року ОСОБА_5 помер. На час його смерті, він перебував у шлюбі з позивачем - ОСОБА_4. Копія свідоцтва про шлюб укладений 20.08.1969 року, додається.

27.07.2017 року Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою, заведена спадкова справа № 201 за 2017 рік після смерті ОСОБА_5.

20.02.2018 року постановою державного нотаріусу Четвертої запорізької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину після смерті її чоловика ОСОБА_5, у зв'язку з тим що у свідоцтві по право власності на житло, видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 25 серпня 1998 року власником вказано ОСОБА_5, а у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказано ОСОБА_5.

Таким чином, питання оформлення спадщини після смерті її чоловіка на його ј частку, можливий лише в судовому порядку.

Відповідно до ч.1-2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті, що випливає з положення норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Отже, ј частка квартири чоловіка, належить позивачу з часу його смерті, але оформити на неї правовстановлюючі документи вона не може, що свідчить про невизнання та оспорювання його права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить суд визнати за нею право приватної власності на ј частку квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 05.10.2018 року на 09 год. 00 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду на 09.11.2018 року на 08 год. 15 хв.

В судовое засідання позивач ОСОБА_4В не зявилася. Надала суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності. На задоволенні позову наполягає.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з*явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують.

3-я особа державний нотаріус Четвертої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 у судове засідання не з*явилася. Надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносин.

Правовідносини з приводу спадкування врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Судом встановлено, що 25 серпня 2008 року Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя, видане свідоцтво № 203 про право власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_3, яке було зареєстроване Запорізьким БТІ.

06 травня 2017 року ОСОБА_5 помер. На час його смерті, він перебував у шлюбі з позивачем - ОСОБА_4.

27.07.2017 року Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою, заведена спадкова справа № 201 за 2017 рік після смерті ОСОБА_5.

20.02.2018 року постановою державного нотаріусу Четвертої запорізької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину після смерті її чоловика ОСОБА_5, у зв'язку з тим що у свідоцтві по право власності на житло, видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 25 серпня 1998 року власником вказано ОСОБА_5, а у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказано ОСОБА_5.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: свідоцтвом про право власності на житло від 25.08.98 року, з відміткою про реєстрацію БТІ; свідоцтвом про смерть ОСОБА_5; свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЯК № 1103407, укладений 20 серпня 1969 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9; постановою державного нотаріуса від 20 лютого 2018 року; матеріалами спадкової справи № 201/2017 зареєстрованої після смерті ОСОБА_5

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітомчи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову ві днеї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті, що випливає з положення норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1-2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчуєйого право власності.

Пунктом 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» визначено: «У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухомемайно.».

«За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.».

«Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухомемайно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.».

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальностісторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійсненняв сіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які маютьзначення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннямисвідків.

Згідно з частинами 1, 2 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасникамисправи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи надані позивачем належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 372, 392, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я осоа Четверта запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на ј частку квартири у порядку спадкування за законом -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на ј частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 06 травня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.В. Антоненко