ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5319/17

провадження № 22-ц/4809/479/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Павелко І.Л. від 13 листопада 2018 року у справ за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2017 року становить 57 986, 25 грн., з яких: 3762,48 грн. - заборгованість за кредитом, 47 349,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3636,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 2737,44 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 3 762 грн. 48 коп. - заборгованості по кредиту. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам, пені та штрафам, в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Зокрема зазначає, що розмір відсоткової ставки, пені та штрафів сторони визначили в Тарифах, Умовах та правил надання банківських послуг, а підписуючи заяву позичальника, відповідач підтвердила те, що вона з ними була ознайомлена.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 грудня 20177 року ОСОБА_1 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердив, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг /а.с.6/.

Відповідно до укладеного між сторонами договору, відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна».

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість за договором № б/н від 27.12.2017 року станом на станом на 30.06.2017 року становить 57 986, 25 грн., з яких: 3762,48 грн. - заборгованість за кредитом, 47 349,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3636,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 2737,44 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафів, з підстав недоведеності їх розміру належними та допустимими доказами, виходячи з наступного.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( частина 1 статті 81 ЦПК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Додані позивачем до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 27 грудня 2011 року відсутня домовленість щодо розміру відсоткової ставки, сплати пені та штрафів за невиконання договору.

При цьому, суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Тарифи та Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брала на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь банку відсотків, пені та штрафів, який також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

Доводи скарги про те, що, підписуючи заяву позичальника, відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами, є необґрунтованими з вищенаведених підстав.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: