Номер провадження: 22-ц/813/3536/19
Номер справи місцевого суду: 521/1612/18
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 третя особа, Орган опіки та піклування Малиновського району ПРА Одеської міської ради, в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні йому з сином - ОСОБА_3 .

В подальшому уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визначити такі способи участі його у вихованні дитини систематичні побачення щотижня з 17:00 год. до 19:00 год. по середах; систематичні побачення щотижня з 10:00 год. суботи по 21.00 год. неділі; спільний відпочинок першу половину зимових та літніх канікул дитині проводити з батьком; побачення з сином в сімейні свята, такі як, дні народження батька та бабусі, місце проведення спільного часу залишити за позивачем; необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто за допомогою телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і сином; в разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день перед днем побачення, або наступний за ним, то такі дні син проводитиме з батьком; в день побачення з сином, позивач має право забирати сина з дому/школи особисто, зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі позивача з сином, надавати точну інформацію про фактичне місце навчання, проживання, перебування дитини, а в разі настання таких змін, сповістити про це особисто позивача на наступний день з дня настання таких обставин, зобов`язати ОСОБА_2 вирішувати питання, що стосуються навчання, виховання їхнього сина, і інші подібні питання тільки спільно з позивачем. В позові ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у побаченні з сином.

Зустрічний позов обумовлений тим, що за відсутністю рішення про визначення місця проживання дитини у ОСОБА_2 виникли проблеми з влаштуванням сина до школи, оскільки після змін в законодавстві України у 2017 р. місцем навчання дітей є їх місце проживання, яке реєструється у передбаченому законом порядку, проте на даний час місце проживання сина не зареєстровано, оскільки ОСОБА_1 не дає згоди для реєстрації місця проживання сина із ОСОБА_2 , а тому представник ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні, спілкуванні та побаченні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення перебування дитини з батьком щотижня з 18.00 год. до 20.00 год. у середу та з 12.00 год. до 19.00. щонеділі.

Рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витрати по сплаті судового збору залишено за сторонами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 9300,0 грн.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 9300,0 грн. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати.

Апеляційна скарга аргументована тим, що суд неправильно розподілив судові витрати між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Малиновського районного суду від 13.12.2018 року залишити без змін.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року ОСОБА_1 оскаржує лише в частині стягнення витрат на правову допомогу та судового збору.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вимоги ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині його оскарження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч.3 цієї статті.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду в частині його оскарження зазначеним вимогам не відповідає в повному обсязі.

Розглядаючи апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги, в частині судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 137 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії вирішення питань про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Проте, у мотивувальній частині рішення, суд обмежився лише зазначенням того, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_2 , в сумі 9300 грн. без посилання на норми права та мотиви їх застосування, без достатньої аргументації про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, без посилання на конкретні докази, без відповідного висновку та мотивів стягнення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2017 року між ОСОБА_2 і адвокатським бюро «Віталія Досковського» було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.148-149). На підтвердження факту надання Бюро клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору сторонами складено акт виконаних робіт від 13.12.2018 р., додаток до договору б/н від 11.12.2017 р., який містить опис змісту витраченого часу і його вартість на загальну суму 9300 грн. (а.с.150).

Згідно з ксерокопіями квитанцій від 11.12.2017 і 26.12.2017 адвокатському бюро «Віталія Досковського» клієнтом ОСОБА_2 здійснено оплату за юридичні послуги у сумі 4500 грн. і 4800 грн. (а.с. 153).

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтвердила наявність договірних відносин з Бюро, яке консультувало її та повністю займалось підготовкою зустрічного позову, відзиву на позов, представляло її інтереси у суді першої інстанції у цій справі.

Колегією суддів перевірені вищевказані документи, оцінено в сукупності складність справи, час витрачений адвокатом, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, досліджені матеріали справи та встановлено, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними та необґрунтованими.

Так, з акта виконаних робіт від 13.12.2018 р. вбачається, що до витрат на правову допомогу включені витрати, пов`язані з пред`явленням первісного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який частково задоволено.

Крім того, зазначений в акті час, витрачений у судових засіданнях представником ОСОБА_2 , не відповідає фактичному часу проведеного в судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань, а саме судове засіданні від 14.05.2018 р. тривало 15 хвилин замість зазначених 1,5 год.; судове засіданні від 06.09.2018 р. тривало 7 хв. замість - 1 год.; судове засіданні від 18.10.2018 р. тривало 42 хв. замість - 1 год.; судове засіданні від 26.11.2018 р. тривало 24 хв. замість зазначених 2 год.

Крім того, відсутні підстави вважати, що витрати на складання заяви про допит свідків, відзиву на позов, проекту мирової угоди є обґрунтованими.

Витрати на формування пакету документів додатків до відзиву, формування пакету документів зустрічного позову, формування пакету документів заяв (ксерокс документів) та подача їх до суду особисто адвокатом, на думку колегії суддів, не можна віднести до правничої допомоги, оскільки вони не потребують спеціальних знань в області права, а отже не є правничою допомогою.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Таким чином, вищенаведеними матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції понесено витрати на правову допомогу в розмірі 9300 грн.

Колегія суддів, виходячи із засад справедливості та розумності, з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь понесених судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2018 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 9300 гривень та стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1800 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький