К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
Справа №22ц/824/443/19 Головуючий у 1 інстанції - Трусова Т.О.
Унікальний №753/1811/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2017 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором від 23.08.2011року, що у загальній сумі, станом на 31.12.2016 року, становить 43.146,93грн., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 3.798,95 грн.; за відсотками - 33.597,59грн.; по пені та комісії - 3.219,58 грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 2.030,81 грн., як процентна складова.

Послався на те, що 23.08.2011 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 3.800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 36% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають укладений сторонами договір.

Оскільки, як вважав позивач АТ «КБ «Приватбанк», позичальниця ОСОБА_2 не виконує належним чином свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2017 року позов задоволено.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 43.146,93грн, а також судові витрати у розмірі 1.600 грн.

Задовольняючи позов, суд зазначив те, що позивачем доведено факт укладення договірних відносин між сторонами, та невиконання позичальницею своїх зобов»язань та повернення кредитної заборгованості.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати указане рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Скаржниця послалась на те, що судом не доведено виникнення кредитних договірних відносин між сторонами, незважаючи на те, що вона не заперечувала отримання карткового кредиту та користування ним.

Вивчивши матеріла справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги шляхом скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.921 грн. - з 01.01.2019), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію «Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 01.07.2013 року, підписану відповідачкою відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальниця того ж дня отримала у Банку платіжну картку «Кредитка універсальна» без зазначення кредитного ліміту під 36% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Встановлено, що під цими документами, зазначеними в Анкеті-заяві, як Правилами і Умовами, Тарифами, Пам»яткою та Правилами користування платіжною карткою, які визначають розмір відсотків, штрафів, пені, комісійних, терміну дії договору, а також строків платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальниця не підписувалась.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Правилах і Умовах, Тарифах банку та Пам»ятці Клієнта банку, і з якими, як вважав банк, позичальник був ознайомлений.

Отже, суд першої інстанції погодився з тим, що 23.08.2011 року між ПАТ «КБ»Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний картковий договір шляхом приєднання.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальника про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Зазначене свідчить, що між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, як вважав Банк, позичальниця ОСОБА_2 не виконувала свої договірні зобов»язання, за розрахунком ПАТ «КБ «Приватбанк», у неї, станом на 31.12.2016 року, виникла заборгованість, що у загальній сумі становить 43.146,93грн., що складається: із заборгованості: за тілом кредита - 3.798,95 грн.; за відсотками - 33.597,59грн.; по пені та комісії - 3.219,58 грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 2.030,81 грн., як процентна складова.

Між тим, колегія суддів вважає, що стягуючи відсотки у сумі 33.597,59грн., суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що в ході виконання договірних відносин, Банком, одноособово, без погодження з позичальницею, змінювалась відсоткова ставка поточної заборгованості, в тому числі в сторону її підвищення, що є неприпустимим, відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України

Так, згідно розрахунку, наданого позивачем суду, встановлено, що з 27.09.2012 року по 31.12.2012 року Банком на залишок заборгованості по кредиту нараховувалась відсоткова ставка у розмірі 36% річних; з 01.01.20913 року по 31.08.2014 року відсоткова ставка нараховувалась у розмірі 30% річних; з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року відсоткова ставка нараховувалась у розмірі 34,8% річних, а з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року відсоткова ставка нараховувалась у розмірі 43,2% річних.

Між тим, в силу ч.ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

При цьому, посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, з якими погодилась ОСОБА_2 при заповненні Анкети-заяви від 23.08.2011 року, суд ставиться критично, оскільки позичальниця не підписувала ці Умови та Правила і при цьому, що указані Умови та Правила є внутрішньобанківським документом, а тому виникає сумнів у тому, що цей документ Банком не змінювався за спірний період нарахування заборгованості.

Зокрема, Анкета-заява від 23.08.2011 року, яка підписана відповідачкою, не містить даних для ідентифікації Умов та Правил надання банківських послуг, які існували на укладення сторонами кредитного договору.

Отже, враховуючи, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки здійснена банком без згоди позичальниці, а з наданих Банком суду розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок відсотків, оскільки такий розрахунок потребує спеціальних знань.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у позові в частині стягнення відсотків у сумі 33.597,59грн., суд виходить з того, що незважаючи, що підвищення відсоткової ставки передбачено Банком у його внутрібанківських документах, ця зміна нарахування відсотків, повинна бути узгоджена з іншою стороною договірних відносин, як того вимагає вище зазначена норма - стаття 1056-1 ЦК України.

А в силу ст.81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, дійшовши висновку про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків, пені та комісійних витрат, колегія суддів виходить наступного.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобо»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми виконаного або неналежного виконання зобо»язання(ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зообов»язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Згідно ст.61 КонституціїУкраїни ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного вду за одне і те ж порушення.

Зазначене також знайшло своє висвітлення у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи №6-2003цс15 від 21.10.2015.

Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача як захід цивільно-правової відповідальності за невиконання відповідальності і пеню, і штрафи, що не узгоджується з чинним законодавством, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення пені.

Також, колегія суддів вбачає за правомірне ухвалити нове рішення про відмову у позові частині стягнення комісії за банківське обслуговування, яка нарахована банком у сумі 3.219,58 грн. одночасно з пенею, незважаючи на те, що це різні за своєю правовою природою платежі і з різним порядком нарахування.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов»язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, дійшовши висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення тіла кредита у сумі 3.798,95 грн. та штрафів - 500 грн., як фіксована частина, та 2.030,81 грн., як процентна складова, колегія суддів виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала, що вона, дійсно, укладала кредитний картковий договір з ПАТ «КБ «ПриватБанк» і користувалась платіжною карткою, на яку Банк зараховував кредитні кошти в межах кредитного ліміту. При цьому, відповідачка, як позичальниця, не навела підтверджень, що вона повністю розрахувалась по наданим їй кредитним коштам, а тому, колегія суддів розглядає вимоги банку в цій частині обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення несплаченого тіла кредита та штрафів- правильним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредита у сумі 3.798,95 грн. та штрафів у розмірі 500 грн., як фіксована частина, та 2.030,81 грн., як процентна складова, розрахунок яких виконано позивачем правильно.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» тіло кредиту у сумі 3.798,95 грн. та штрафи у розмірі 500 грн., як фіксована частина, та 2.030,81 грн., як процентна складова, по картковому кредитному договору б/н від 23.08.2011 року, а всього - 6.329,76 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнунти з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді