КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Справа №367/7159/15-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4586/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2018 року (суддя Саранюк Л.П.) за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 078 458грн 22 коп. заборгованості.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник посилалася на те, що постановою старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ботнєвою Н. від 10 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1 078 158,22грн на підставі виконавчого листа №367/7159/15-ц, виданого Ірпінським міським судом Київської області 16 лютого 2018 року.

Крім того, постановою від 24 лютого 2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП №55798000 на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 22 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 2 212 185,72грн.

Заявник зазначала, що за вказаними виконавчими документами здійснюється стягнення заборгованості за одним кредитним договором, за один і той же період, тобто здійснюється подвійне стягнення.

Також у жовтні 2018 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подана заява про зупинення стягнення за виконавчим листом, в якій він посилається на можливість утруднення чи неможливості виконання судового рішення, яким може бути скасований виконавчий документ, у випадку невжиття заходів забезпечення, що буде полягати у тому, що

ОСОБА_2 буде вимушена звертатися з приводу повороту виконання рішення суду в разі проведення стягнення з її заробітної плати.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2018 року заяву задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №367/7159/15-ц від 16 лютого 2018 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області, до розгляду заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як суд постановив ухвалу на підставі ст. 150 ЦПК України, однак ОСОБА_2 не зверталася до суду із позовною заявою.

Також позивач зазначає, що судом не враховано, що забезпечення позову - це заходи, які вживаються судом для забезпечення охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, тому заява відповідача про забезпечення розгляду її заяви не може бути забезпечена, як позов.

Крім того, позивач посилався на те, щосудом не були враховані роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, а рішення суду від 31 жовтня 2017 року в справі №367/7159/15-ц на даний час набрало законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представників ОСОБА_2, які просили залишити ухвалу суду без змін, вивчивши надані копії матеріалів справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву представника боржника та зупиняючи стягнення на підставі виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, керуючись при цьому положеннями статей 149-153 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, вказана норма процесуального права передбачає можливість забезпечення саме позову, а не заяви, поданої у порядку виконання рішення суду відповідачем.

Крім того, ОСОБА_2 у даній справі була відповідачем, а після ухвалення судом рішення та набрання ним законної сили, є боржником, тому відповідно до положень ст. 154 ЦПК України має право тільки на зустрічне забезпечення, для якого у цій справі правових підстав не має, так як позивач (стягувач) не звертався до суду із заявою про забезпечення позову.

Доводи представників ОСОБА_2, що не забезпечення заяви призведе до проведення стягнення із заробітної плати ОСОБА_2 грошових коштів на виконання рішення суду, не можуть бути підставою для задоволення заяви, так як це суперечить вищезазначеній нормі процесуального права та меті забезпечення позову.

Крім того, підставою заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є наявність іншого виконавчого провадження, у якому проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором, а не відсутність самої заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не були враховані обставини справи, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення заяви.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про зупинення стягнення за виконавчим листом відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк