П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Київ

справа № 357/2525/16-ц

провадження №22-ц/824/2819/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Цуранова А.Ю.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18 січня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15369 грн. 48 коп.у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином не виконувала умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 3 січня 2016 року становить 27703 грн. 91 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту - 15173 грн. 24 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 10635грн.25 коп., 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1295 грн. 42 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційні скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначив про те, що висновок суду першої інстанції про погашення відповідачем на підставі порівняння сум отриманих з рахунку та повернути сум на рахунок є нікчемним, оскільки судом не здійснено розрахунку/ арифметичних дій між сумою вибутих та внесених коштів за тотожний період часу, не здобуто арифметичного результату у вигляді суми з від'ємним значенням внаслідок цієї арифметичної дії та не наведено такого розрахунку у мотивувальній частині рішення.

Крім того, посилався на те, що суд безпідставно застосував правові позиції, висловелені Верховним Судом України у справах № 6-2320цс16, 6-2003цс15, оскільки обставини та правовідносини у цих справах різні.

Суд першої інстанції виправдення свого твердження про недоведеність позивачем досягнення між сторонами цієї справи згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пенею, комісією та штрафом належним чином не здійснив, у зв'язку з чим апелянт вважає рішення незаконним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року провадження у справі зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/137363/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 березня 2019 року провадження у справі поновлено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відмовити АТ КБ «Приватбак» у задоволенні апеляційної скарги, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року залишити без змін. Зокрема, зазначила, що банк не надав доказів отримання нею у період з 1 січня 2012 року по 11 квітня 2018 року трьох банківських карток, в той час як вона стверджує про отримання нею лише однієї банківської картки з терміном дії на один рік. Під час отримання картки та заповнення анкети-заяви вона інших документів з позивачем не підписувала, угод не укладала, їй не було повідомлено суму кредиту, умови кредитування. Не відповідає дійсності, на думку апелянта, те, що строк дії картки, яку вона отримала у 2012 році, становить 5 років. Позивач не надав суду доказів того, що вона отримала взагалі будь-які кредитні кошти, відсутні квитанція про отримання грошових коштів, виписка по позичковому рахунку.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено досягнення між сторонами згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пенею, комісією та штрафом. При цьому суд посилався на відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту, а зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування позивачем комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію супутніх послуг банку за рахунок відповідача, є безпідставним, а одночасне застосування банком пені та двох видів штрафів за одне й те саме порушення, а саме невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Зважаючи на те, що підстави для нарахування процентів, у розмірі застосованому позивачем при розрахунку заборгованості, а також нарахування комісії, пені та штрафів, відсутні, суд першої інстанції, врахувавши суму коштів, сплачених ОСОБА_2 за час користування кредитом, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 18 січня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15369 грн.48 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зі змісту анкети-заяви, яка 18 січня 2012 року була підписана ОСОБА_2, вбачається, що відповідачка виявила бажання оформити на своє ім'я пенсійну картку ( а.с.4)

Належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 18 січня 2012 року кредитного договору, представником позивача, у передбаченому ст..ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Зазначення у листі ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 18 січня 2012 року отримала картки за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до останнього дня серпня 2017 року, не дають підстав уважати, що між сторонами був укладений кредитний договір і на виконання кредитного договору такі картки були видані.

Крім того, у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти за значено про те, що старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_3 розпочався 25 лютого 2014 року ( а.с.92).

Доказів на підтвердження того, що мало місце перевипуск картки у лютому 2014 року позивачем суду не надано.

Отже, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що між сторонами у січні 2012 року виникли кредитні правовідносини, на що посилається позивач в позовній заяві, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції здійснив неправомірне порівняння суми заявленої позивачем до стягнення з сумами коштів, які були внесені відповідачем, що суд першої інстанції безпідставно врахував позиції Верховного Суду України у справах, які не стосуються правовідносин у даній справі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Білоцерківського районного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус