КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до якого просило стягнути солідарно із відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 501 908,65 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 липня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит в розмірі 327 050,00 грн. з терміном користування кредитом до 30 червня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 15,5% річних, із сплатою позичальником комісії з надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору, щомісячно в період сплати. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», позичальником та ОСОБА_2 укладеного договір поруки, згідно якого відповідачі відповідають перед банком солідарно.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконує, а тому у квітні 2016 року банк направив на адресу відповідачів вимогу про сплату заборгованості по кредитним коштам та дострокове повернення суми кредиту, проте відповідачами вказана вимога не була виконана, заборгованість не погашено, а сума кредитних коштів достроково повернуто не було.

21 травня 2019 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва замінено позивача - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника - ТОВ «Глобал Спліт».

У червні 2019 року ТОВ «Глобал Спліт» подало заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просило накласти арешт на майно відповідачки ОСОБА_1 , а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та передати зазначене майно на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності та на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. В іншій частині заява про забезпечення позову залишена без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, відповідно до вважає дану ухвалу упередженою та протизаконною, та такою, що має бути скасована, як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом при ухваленні такого рішення не було враховано, що 05 червня 2019 року позивач надав ОСОБА_1 гарантійний лист, згідно з яким ТОВ «Глобал Спліт» розглянуло пропозиції ОСОБА_1 про врегулювання погашення заборгованості за кредитним договором шляхом часткового погашення боргу, з подальшим вилученням з державного реєстру обтяжень рухомого майна предмету застави, а саме легкового автомобіля, та буде видано довідку про те, що зобов`язання за кредитним договором припинені.

Апелянт вказує, що виходячи зі змісту вказаного гарантійного листа, між сторонами у порядку позасудового врегулювання спору досягнуто згоди щодо фактичного розстрочення виконання зобов`язання, й на сьогоднішній день апелянт виконує свої зобов`язання відповідно до вимог гарантійного листа, а тому передумов для накладення арешту на майно апелянта немає.

Апелянт також зазначає, що судом не враховано, що предметом забезпечення виконання кредитного договору є автомобіль, який за розміром своєї ринкової вартості покриває нові зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем, а вартість арештованого майна значно вища.

На адресу суду надійшов відзив від ТОВ «Глобал Спліт» відповідно до якого зазначає, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі не визнаються з наступних підстав.

Позивач вказує, що кредитний договір між сторонами було укладено строком до 30 червня 2018 року, проте тривалий час відповідач не виконував свої зобов`язання перед кредитором, й лише після подання позивачем заяви про забезпечення відповідач почав погашати заборгованість, уклавши з ТОВ «Глобал Спліт» гарантій лист.

Також позивач посилається на те, що існує загроза неможливості виконання гарантійного листа у майбутньому, адже відповідач може відчужити майно, яке перебуває під арештом.

При апеляційному розгляді справи представник апелянтів адвокат Якименко О,В. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити оскільки звернення позивача із вказаною заявою розцінює яке зловживання своїми права, оскільки забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечення договором застави автомобіля :VOLVOXC90, ДНЗ НОМЕР_1, вартість якого знано вище ніж погоджена сторонами сума заборгованості за кредитним договором. Крім того сторонами в добровільному порядку вирішений спір щодо погашення заборгованості за кредитним договором шлях розстрочки сплати вказаної заборгованості, зобов`язання за яким відповідачами виконуються. На даний час сума зобов`язання за кредитним договором становить біля 170000 грн., а тому вказане забезпечення є явно не співмірним із сумою зобов`язань, які і так виконуються згідно графіку погашення погодженого із новим кредитором - ТОВ «Глобал Спліт».

Представник стягувача заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, розглянувши подану 18 червня 2019 року ТОВ «Глобал Спліт» заяву про забезпечення позову та задовольнивши її мотивував свою ухвалу тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває у провадження цивільна справа за ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки, а тому з врахуванням вимог ч.ч. 1,2 ст. 149, п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України визнав заява про забезпечення обґрунтованою в частинні накладення арешту на майно відповідачки ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала першої інстанції про забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року, роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Як убачається з матеріалів справи, 01 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір та договір застави на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1KAPNAIG.139612.001 від 01 липня 2013 року, за умовами якого предметом застави є транспортний засіб марки VOLVO XC90, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску (а.с.16,17), про що не заперечується сторонами та підтверджується текстами вимоги направленої ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» від 14 квітня 2016 року (а.с.27,28).

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України "Про заставу" та стаття 572 ЦК України).

З наведеного випливає, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто, спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-застоводержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами.

Таким чином, заставодержатель має право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

У справі, яка переглядається, предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, за виконання яких поручилася відповідач ОСОБА_1 та передала в заставу банку належний їй автомобіль марки VOLVOXC90, 2013 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду із вказаною заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ТОВ «Глобал Спліт» не зазначило чому застава автомобіля не може забезпечити виконання зобов`язань ОСОБА_1 .

Крім того зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №1KAPNAIG.139612.001 від 01 липня 2013 року забезпечені також і договором поруки із відповідачем у справі ОСОБА_2 про який заявником ТОВ «Глобал Спліт» в заяві та судом першої інстанції не зазначається.

Відповідно до вимог ст. 153 ч.3 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Задовольняючи подану ТОВ «Глобал Спліт» заяву про забезпечення позову, суд належним чином не пересвідчився щодо обґрунтованості обставин викладених в заяві в частині обґрунтованості самого звернення, оскільки до поданої заяви про забезпечення позову, заявником не було додано документальних підтверджень щодо припинення застави чи договору поруки, як способів забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1KAPNAIG.139612.001 від 01 липня 2013 року, крім того судом не перевірено співмірності заявленого позивачем способу забезпечення позову заявленим та невиконаним зобов`язанням за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про не доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту нерухоме майно відповідачки ОСОБА_1 оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами та не доводить необхідності застосування вказаних заходів забезпечення, які випливають з фактичних обставин справи та не свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України несвідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно. При цьому колегією суддів враховується, що доказів припинення застави чи договору поруки суду надано не було.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що оскаржувана по даній справі ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалена з порушенням норм процесуального права тому підлягають скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні поданої заяви ТОВ «Глобал Спліт» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 367, 374, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви поданої ТОВ «Глобал Спліт» про забезпечення позову .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 20 листопада 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв