РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом, за яким в подальшому 16.08.2018 р. уточнила позовні вимоги, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем уклала шлюб 08 серпня 2010 р., котрий було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, Рівненської області. Актовий запис №1037.

Від даного шлюбу у них народився 08 січня 2011 року син ОСОБА_3, а 27.11.2015 року народилася донька ОСОБА_4.

Діти проживають разом з нею за місцем її проживання. Їхні стосунки з відповідачем є незадовільними на протязі довгого часу, причиною чого стали постійні сварки, які безпричинно влаштовує відповідач. Під час сварок відповідач постійно принижує її честь та гідність як жінки.

З метою збереження сімї вона неодноразово просила відповідача змінити своє ставлення до неї, до своїх обовязків, як чоловіка, як батька, але він своєї поведінки не міняє.

Такі стосунки між ними призвели до повної втрати почуттів любові та поваги з її боку. Довгий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо одне від одного.

Сімя повністю розпалася, нічого спільного їх вже не повязує, відновлювати подружні стосунки наміру вона не має, примирення є неможливим.

У звязку з тим, що відповідач матеріальну допомогу дітям надає не регулярно та не в недостатньому розмірі, враховуючи, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, вона змушена звернутися до суду і з проханням про стягнення з нього аліментів на дітей , які відповідач спроможний сплачувати.

Спору про спільне майно на даний час у них немає.

Просила шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 грн. на кожного, до їх повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала уточнену позовну заяву в частині розірвання шлюбу у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Підтвердила, що сім"я розпалася остаточно та збереження її є неможливим, не проживають разом з квітня 2018 р., примирення неможливе. В частині стягнення аліментів підтримала позов щодо стягнення аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , на кожну дитину, щомісячно, до повноліття дітей.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що стосунки в шлюбі були напружені, проживають окремо, він отримує мінімальний дохід в середньому 3500 грн. щомісячно, не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, до їх повноліття.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.08.2010 р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1037.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно актового запису № 267, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно актового запису № 3169, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з квітня 2018 р. та не відновлювалися. Спільного господарства не ведуть, позивачка з дітьми проживають окремо від відповідача . Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітніх дітей, які проживають з матірю. Шлюб слід розірвати.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1550 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

При ухваленні рішення, враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути аліменти саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що при виконанні буде нараховано у грошовому еквіваленті та при зміні прожиткового мінімуму буде автоматично перераховуватися, з індексацією відповідно до закону.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у звязку з ухиленням відповідача від утримання дітей в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_2, 21.01.1988р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.07.2018 р. до повноліття дітей.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей межах суми платежу за один місяць з 19.07.2018р. по 19.08.2018р. - допустити до негайного виконання.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 180, 182, 184 СК, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355,430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити .

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 08.08.2010 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1037, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, 21.01.1988р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 19.07.2018 р. до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, 21.01.1988р.н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 19.07.2018 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей межах суми платежу за один місяць з 19.07.2018р. по 19.08.2018р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлене - 18.03.2019 року.

Суддя: О.В.Панас