Справа №442/6780/18
Провадження №2/442/199/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить на підставі ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. У даному будинку зареєстрований ії син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з тим, у квартирі залишається зареєстрованим, однак не проживає з 2017 року її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку відсутні його речі, ніякої участі в утриманні житла він не приймає. З 2017 року відповідач ніколи не намагався вселитись у спірне житло, будь-яких перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Вважає, що відповідач втратив право користування вищевказаним будинком, оскільки з 2017 року там не проживає без поважних причин, не бере участі в його утриманні, не сплачує комунальні послуги, по породжує позивачу, як власнику житла, незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу комунальні послуги, та даний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за комунальними послугами. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що він вахтовим методом працює в Росії та приїздить в Україну тільки на 15 днів, які проживає за адресою: АДРЕСА_1. Він сплачує комунальні послуги шляхом передачі коштів позивачу, сума за комунальні послуги ними обумовлена. А тому просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Зазначила, що відповідач приїжджає з-за кордону щомісяць, що півтора місяці. Піврок назад вона набула право власності і півроку назад розділили адреси на АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказав що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є його донькою та сином відповідно. Зазначив, що він збудував перший поверх, а потім другий за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_7 № 02-01 від 02.01.2018 ним здійснено поділ житлового будинку: 1 поверх має поштову адресу: АДРЕСА_1. Вказана частина житлового будинку належить на даний момент його доньці, оскільки він її їй подарував. 2 поверх має поштову адресу: АДРЕСА_2, та належить на даний момент йому та він залишив заповіт, щоб після смерті дану частину житлового будинку залишити своєму сину ОСОБА_6 Наголошує, що коли син приїжджає додому із заробітків, то він напалює масляним обігрівом на 2-3 тисячі гривень, але дав один раз 50 грн. Син коли приїжджає, то проживає разом з ним на 2 поверсі, тобто за адресою: АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_2 є їхнім сусідом.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона знайома з ОСОБА_2 4-5 місяців та проводила з ним вихідні на другому поверсі.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_2 робить на роботі протягом одного чи двох місяців і приїжджає.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно Договору дарування житлового будинку та 1/2 ідеальної частки земельної ділянки від 04.04.2018 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 119695754 від 04.04.2018 власником будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_1.

Згідно будинкової книги та довідки КП „Управитель „Житлово-експлуатаційне об'єднання" Дрогобицької міської ради № 1200 від 01.10.2018 у будинку АДРЕСА_1, прописаний, зокрема, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з актів представників КП „Управитель „Житлово-експлуатаційне об'єднання" Дрогобицької міської ради від 27.09.2018 № 182, від 27.06.2018 № 95 ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 проживає з 2017 року і по час обстеження, ніякої участі в утриманні житла не бере, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б йому належали, немає.

Згідно з витягу з рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.0.2018 № 41 виконком вирішив присвоїти поштову адресу у зв'язку з поділом житлового будинку АДРЕСА_1, частині житлового будинку загальною площею 182,9 кв.м, власник ОСОБА_5 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 105395417 від 28.11.2017 та висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_7 № 02-01 від 02.01.2018 - АДРЕСА_1 в м. Дрогобич.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу116446478 від 06.03.2018 будинок АДРЕСА_2, належить ОСОБА_5.

Згідно заповіту від 24.04.2018 ОСОБА_5 заповідає своєму синові ОСОБА_2 належні йому на праві особистої приватної власності житловий будинок, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належну йому на праві приватної власності частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім'ї не потребує згоди інших членів сім'ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).

Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Натомість відповідач, коли приїжджає з-за кордону, проживає на другому поверсі будинку, що має адресу: АДРЕСА_2, яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстрована 02.03.2018.

Сторони та свідки у справі підтвердили факт проживання відповідача саме на другому поверсі, в той час як на першому поверсі проживає позивач.

Враховуючи те, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2, та не надав доказів на підтвердження поважності причин своєї відсутності за адресою: АДРЕСА_1, то суд, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, тел. НОМЕР_2).

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, тел. НОМЕР_3).

Повний текст судового рішення складений 11.03.2019.

Суддя Ю.С. Кучаковський