КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-1399/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену суддею Ларіоновою Н.М. 12 червня 2019 року про визнання неправомірною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу , по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Обухівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Борискевича Артема Ігоровича,

У С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, зацікавлені особи: Обухівський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Борискевича А.І.

На обґрунтування скарги вказував, що 05.06.2013 Подільським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-1399/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 125 992,79 грн.

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання до Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Однак 03.10.2016 державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Борискевичем А.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Дана постанова мотивована тим, що, стягувачу ОСОБА_3 був направлений лист про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій, проте у встановлений державним виконавцем строк стягувач відповіді не надіслав.

Скаржник ОСОБА_3 вказував, що у зазначеному листі державного виконавця Борискевича А.І. не було наведено в якому обсязі повинно сплачуватись авансування, на здійснення яких саме виконавчих дій, на який рахунок, тобто взагалі ніякої інформації про авансування зазначено не було, а лише визначено, що необхідно провести авансування витрат, що пов?язані з проведенням оцінки арештованого майна боржника.

Скаржник зазначав, що звертався до Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області з проханням повідомити про хід виконавчого провадження по даній справі та вирішити питання про притягнення боржника до адміністративної відповідальності, оскільки останній не володів інформацією про повернення виконавчого документа стягувачу.

За наведених обставин, просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Борискевича А.І. про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.10.2016.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Обухівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 на дії державного виконавця Борискевича Артема Ігоровича задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевича Артема Ігоровича про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.10.2016 у виконавчому провадженні ВП №43353531 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1399/11, виданого 05.06.2013 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 125 992,79 грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, мотивуючи тим, що ухвалу було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з тих підстав, що викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 124 743,36 грн та відшкодування судових витрат в сумі 1 247,43 грн, а всього 125 990,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 124 743,36 грн та відшкодування судових витрат в сумі 1 247,43 грн, а всього 125 990,79 грн.

Рішення набрало законної сили 16 квітня 2013 року.

05 червня 2013 року Подільським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-1399/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 125 992, 79 грн.

03 жовтня 2016 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевичем А.І. видано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій було встановлено, що ОСОБА_3 був направлений лист про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій, однак, стягувач на зазначений лист ніяких дій не вчинив.

Підставою для повернення виконавчого документу стало те, що стягувач не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, не зважаючи на лист державного виконавця.

Проте, при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.10.2016, державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області у листі від 08.07.2016 про необхідність авансування витрат на проведення виконавчих дій, надісланого стягувачу, не було зазначено розміру суми авансових витрат та не зазначено розрахунковий рахунок, на який необхідно було внести кошти.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону від 02.06.2016 № 1404 вказано порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі по тексту - Закон від 21.04.1999 № 606), так і Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII. виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404 слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно - правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до ст. 11 Закону від 21.04.1999 № 606, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття зазначеного виконавчого провадження та ст. 19 Закону від 02.06.2016 № 1404, чинного на сьогодні державний виконавець зобов?язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Зі змісту вказаного листа від 08.07.2016 встановлено, що стягувача повідомлено про наступне: «На примусовому виконанні в Обухівському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження ВП№43353531 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва №2-1399/11 від 05.06.2013. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 125 992, 79 грн.

В процесі виконавчого провадження державним виконавцем арештоване рухоме майно боржника, а саме: «КАМАЗ 55102» д.н.з. НОМЕР_1 »

У зв?язку з цим, на підставі ст..ст. 11,13,41,42 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою виконання вказаного вище виконавчого листа необхідно провести авансування витрат, що пов?язані з проведенням оцінки арештованого майна боржника.

Відповідь необхідно надати письмово, у строк не пізніше 02.08.2016 року.

Додатково повідомляю, що у разі не надання відповіді на дане повідомлення у визначений строк, виконавчий документ буде повернуто на підставі п. 4 ст .47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.5)».

У зв?язку із тим, як зазначено державним виконавецем, що авансування витрат не було проведено, 03.10.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що державний виконавець повинен здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення навіть у разі утруднення його виконання, окрім цього у листі - попередженні виконавець повинен зазначати розмір суми авансових витрат, розрахунок для його зарахування та реквізити.

Проте державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області у листі від 08.07.2016 не було зазначено розміру суми авансових витрат, які підлягають сплаті стягувачем, а також не зазначено розрахункового рахунку, на який потрібно внести кошти.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів не погоджується із посиланням представника апелянта на те, що скаржником пропущено строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, оскільки як вбачається із матеріалів справи , докази вручення ОСОБА_3 копії постанови від 3.10.2016 про повернення виконавчого листа відсутні.

ОСОБА_3 зазначив, що він отримав та ознайомився із зазначеною постановою лише у квітні 2017 року і в квітні 2017 року звернувся із скаргою. Представником апелянта ці обставини не спростовані , а тому у суду немає підстав вважати, що скаржник пропустив строк звернення до суду із скаргою , що є предметом розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегіясуддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді :