ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9341/18

Номер провадження 22-ц/816/1692/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2019 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 08 січня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

24 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, за час якого у них народився син ОСОБА_4. Після розлучення сторони проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні заявниці. Відповідач щомісячно сплачує на утримання дитини 1000 грн, проте цих коштів не вистачає, оскільки дитина відвідує спортивні секції та гуртки. Також зазначає, що відповідач працює за кордоном, придбав житло, тому має змогу сплачувати аліменти.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 1300 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 24 липня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

При цьому зазначає, що відповідач має постійний дохід, оскільки працює у Росії та у м. Києві. Крім того, він придбав квартиру у м. Суми, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн на місяць на утримання сина.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. При цьому вказує, що він має нерегулярний дохід, іноді виїжджає на заробітки до іншої країни, тобто не має постійної роботи. Щомісячно він надає на утримання сина 1000 грн. Крім того, матеріальну допомогу його сину також надає мати заявника. Погоджується з рішенням суду про стягнення аліментів у розмірі 1300 грн щомісячно, оскільки взмозі сплачувати таку суму.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2016 року (а.с. 6). Сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Позивач з дочкою зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 (зворот а.с. 4).

Відповідач зареєстрований та проживає АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Сторонами визнано, що ОСОБА_3 щомісячно сплачує 1000 грн на утримання свого сина.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн щомісячно.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Враховуючи вищевикладені положення закону, а також факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання свого сина у розмірі 1000 грн щомісячно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та правильно визначив їх розмір у твердій грошовій сумі щомісячно, при цьому врахував стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у сумі 2000 грн щомісячно, оскільки їздить на заробітки та, зокрема, придбав квартиру у АДРЕСА_1, є безпідставними.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) не є власником вказаної вище квартири, як і будь-якого іншого нерухомого майна.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для малолітньої дитини станом на 2018 рік, розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який був призначений судом у розмірі 1300 грн, гарантує достатній рівень для забезпечення гармонійного розвитку малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено того, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн на місяць. При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що відповідач у добровільному порядку щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 1000 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 15 березня 2019 року.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик