П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Справа №755/9041/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 13 березня 2019 року

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Галаган В.І. 12 грудня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2018 року в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №755/9041/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3879/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2, звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за період 25 серпня 2009 року по 23 грудня 2016 року у розмірі 1 289 203,80 грн., компенсацію за втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2009 року - грудень 2016 року включно, розрахованої на 01 січня 2018 року у розмірі 1 345 680,56 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 115 772,15 грн.; вихідну допомогу при звільненні в розмірі 86 951,88 грн.; грошову допомогу у зв'язку із виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442,92 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222 030,34 грн., а всього на загальну суму - 3 093 081,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він пропрацював на ПАТ «ДАХК «Топаз» на посаді голови правління з 2002 року. Трудові відносини між ним та відповідачем виникли на підставі укладених контрактів, останній з яких був укладений між позивачем та Міністерством промислової політики України 25 серпня 2009 року і передбачав його дію з 25 серпня 2009 року по 24 серпня 2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію Міністерства промислової політики» від 23 березня 2014 року № 94 Міністерство промислової політики було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Після спливу терміну дії зазначеного контракту, трудові відносини ОСОБА_2 з відповідачем фактично продовжували тривати, позивач виконував свої обов'язки, та жодна із сторін не вимагала припинення таких відносин. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 року № 577-р «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром» та наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.10.2016 року № 1773 «Про затвердження форми Генеральної угоди про передачу повноважень з управління корпоративними правами держави щодо ПАТ «ДАХК «Топаз»» Міністерство економічного розвитку і торгівлі України передало Державному концерну «Укроборонпром» повноваження з управління корпоративними правами держави щодо ПАТ «ДАХК «Топаз». Наказом ДК «Укроборонпром» від 22.12.2016 року № 11 з 23.12.2016 року були припинені повноваження голови правління ПАТ «ДАХК «Топаз» та 23.12.2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв'язку із припиненням повноважень за п. 5 ст. 41 КЗпП України. Під час роботи позивач неухильно виконував свої зобов'язання, до нього не було застосовано жодного дисциплінарного стягнення, але відповідач не виконував свої зобов'язання щодо нарахування та виплати йому заробітної плати, у зв'язку з чим виникла певна заборгованість з її виплати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2019 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_5, від частини позовних вимог, а саме: компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2000 року - грудень 20/6 року включно, у розмірі 1345 680 гривень 56 копійок; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 115 772 гривні 15 копійок; грошової допомоги у зв'язку з виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442 гривні 92 копійки; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222030 гривень 34 копійки та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині визнано нечинним та провадження у справі в цій частині закрито.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних щодо стягнення заробітної плати за період з 25 серпня 2009 року - 23 грудня 2016 року у розмірі 1289203 гривні 80 копійок, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 86951 гривня 88 копійок.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» Моргун І.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 серпня 2009 року між Міністерством промислової політики України в особі Міністра Новицького В.С. та ОСОБА_2 підписано Контракт № 2-68 з керівництвом підприємства, що є у державній власності, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено на посаду голови правління Державної акціонерної холдингової компанії «Топаз» на термін з 25 серпня 2009 року по 24 серпня 2014 року. На підставі цього контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та Органом управління майном цього підприємства. Керівник підзвітний Органу управління майном у межах, встановлених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом (а.с. 37-40).

Відповідно до п. 6 Контракту, керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Відповідно до п. 8б Контракту, керівник зобов'язаний забезпечити повне та своєчасне сплачення обов'язкових платежів та податків до державного бюджету, позабюджетних та інших фондів, поточної заробітної плати, а при наявності заборгованості із заробітної плати та інших соціальних виплат, її погашення.

Згідно п. 9 Контракту, керівник щокварталу подає Органу управління майном, з яким укладено цей контракт, звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом, за встановленою формою.

Згідно п. 13 Контракту, керівник має право користуватися правом розпорядження коштами підприємства.

Згідно п. 19, 20 Контракту керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 2 календарних днів. Оплата відпустки провадиться, виходячи із його середньоденного заробітку, обчисленого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відпустки керівникові надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку. У разі виходу керівника на пенсію, йому виплачується грошова допомога у розмірі шести посадових окладів.

Крім того, пунктом 17 розділу 3 Контракту передбачено умови матеріального забезпечення керівника, який містить розміри посадового окладу, премії, надбавки та інші виплати, вписані рукописним текстом (а.с. 38-39).

22 грудня 2016 року Наказом № 11 Державного концерну «Укроборонпром» припинено повноваження голови правління ПАТ «ДАХК «Топаз» ОСОБА_2 з 23 грудня 2016 року, у зв'язку з припиненням повноважень, п. 5 ст. 41 КЗпП України, та наказано виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку згідно зі статтею 44 КЗпП України. (а.с. 41).

За даними Довідки від 12.02.2018 року № 2632, виданої Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком (а.с. 53).

ЗгідноЛиста ПАТ «ДАХК «Топаз» від 26.03.2018 року № 1, ОСОБА_2 було звільнено з посади голови правління ПАТ «ДАХК «Топаз» наказом ДК «Укроборонпром», копія відповідного наказу у Товариства відсутня. Наказом ДК «Укроборонпром» з 24 грудня 2016 року головою правління Товариства призначено Скоромного Р.В. Одночасно повідомлено, що при звільненні ОСОБА_2 з посади голови правління ПАТ «ДАХК «Топаз» ним не були передані бухгалтерські та банківські документи. Відомості щодо заробітної плати та розрахунків із ОСОБА_2 при звільненні у Товариства відсутні. (а.с. 55)

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини третьої ст. 94 Кодексу законів про працю України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Оплата праці - це будь-який заробіток, обчислений, як правило, в грошовому виразі, який за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу або надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Таким чином, передбачений частиною 1 статтi 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач ОСОБА_2, будучи керівником підприємства відповідача, зокрема, головою правління ПАТ «ДАХК «Топаз», у період з 25.08.2009 року по 23.12.2016 року, користувався повноваженнями керівника підприємства відповідача, передбаченими Контрактом № 2-68 від 25.08.2009 року, мав права та обов'язки керівника підприємства відповідача, діяв від імені підприємства, користувався правом розпорядження коштами підприємства відповідача, був особою, зобов'язаною забезпечувати своєчасну виплату поточної заробітної плати. Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів чинення позивачу як керівнику підприємства перешкод з боку цього підприємства у нарахуванні та виплаті як позивачу так і іншим працівникам підприємства заробітної плати та інших обов'язкових платежів, ураховуючи також обов'язок позивача як керівника підприємства подавати щоквартальні звіти Органу управління майном, з яким позивачем було укладено трудовий контракт, про результати виконання показників, передбачених контрактом, в тому числі щодо нарахування та виплати заробітної плати, та матеріали справи не містять доказів виконання позивачем свого обов'язку надання пояснень щодо причин не виконання умов Контракту в частині нарахування та повної виплати йому як керівнику підприємства заробітної плати та інших належних платежів на протязі семи років.

Таким чином, позивачем як користувачем правом розпорядження коштів підприємства відповідача, не надано суду належних доказів наявності у позивача з вини відповідача перешкод в отриманні належних позивачу сум, зокрема, доказів звернення до Органу управління майном, з яким позивачем укладено трудовий контракт, із письмовими заявами щодо порушення права позивача на отримання належних сум саме з вини підприємства відповідача на протязі семи років трудової діяльності позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з 25 серпня 2009 року по 23 грудня 2016 року у розмірі 1 289 203 гривні 80 копійок.

Разом з тим, колегія суддів не може погодиться з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні в розмірі 86 951 гривню 88 копійок, з огляду на наступне.

Звільнивши ОСОБА_2 на підставі наказу №11 від 22 грудня 2016 року, який передбачає виплату йому вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку, що узгоджується з вимогами ст.44 Кодексу законів про працю України, відповідач не нарахував та не виплатив зазначену вихідну допомогу позивачу.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015року у справі № 6-195цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з матеріалів справи середня заробітна плата позивача складає 18002 гривні 46 копійок, отже вихідна допомога при звільненні складає: 18002,46х6=108014,76 грн., а з врахуванням утриманих податку з доходів фізичних осіб та військового збору, відповідач при звільненні повинен був сплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в сумі: 108014,76 грн. - 19442,66 (108014,76 грн.х0,18) - 1620,22 грн. (108014,76 грн. х0,015) = 86951,88 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 869 гривень 52 копійки, від сплати якого при зверненні до суду був звільнений позивач.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» (69071 Запорізька область м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 84) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) вихідну допомогу в сумі 86957 гривень 88 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» (69071 Запорізька область м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 84) на користь держави судовий збір в сумі 869 гривень 52 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна