ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2466/19 Справа № 201/505/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - первинна професійна спілка "правозахисники країни" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до до дисциплінарної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 950-о від 22 грудня 2017 року, виданий Державним закладом «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він перебуває на посаді завідувача гуртожитку № 5 Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України. 22 грудня 2017 року Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» видав наказ № 950-о про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. ОСОБА_1 вважає наказ незаконним та протиправним, так як на нього накладено дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни, а в чому саме полягало порушення трудової дисципліни з наказу не зрозуміло та не вбачається, коли саме мав місце факт порушення, та в яких діях ОСОБА_1 він полягав.

Відповідач у відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, не визнав їх, посилаючись на те, що Наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» від 04 березня 2013 року № 254-о ОСОБА_1 було переведено на посаду завідувача гуртожитку № 5. 30 листопада 2017 року, на підставі звернення Студради та студентів кімнат гуртожитку № 5, проректор з науково-педагогічної роботи службовою запискою звернувся до ректора ДЗ «ДМА МОЗ України» з метою вирішення питання щодо дезінсекції приміщень гуртожитку № 5. 01 грудня 2017 року, під час проведення дезінсекційних заходів у гуртожитку № 5, в кімнаті НОМЕР_1 не була проведена дезінсекція, у зв'язку з відсутністю ключів від вказаної кімнати, що потягло за собою необхідність проведення повторної дезінсекції приміщень. За даним фактом 01 грудня 2017 року помічником проректора з АГЧ та представником ПП «Дезін» було складено відповідний акт. Перед проведенням дезінсекційних заходів із ОСОБА_1, як із завідувачем гуртожитку № 5 було проведено інструктаж щодо необхідності організації вказаного заходу. Однак, при проведенні дезінсекційних заходів не був забезпечений доступ до всіх кімнат гуртожитку, що змусило організувати повторну їх обробку. ОСОБА_1 проігнорував вказівки щодо важливості організації роботи у проведенні заходу з дезінсекції, що є невиконанням та порушенням посадової інструкції, а саме п. 2.3 та п. 4.5. При обранні виду стягнення адміністрація ДЗ «ДМА МОЗ України» врахувала ступінь тяжкості проступку, шкоду, попередню роботу позивача. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с. 179-183/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 який подав апеляційну скаргу та просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 194-198/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 березня 2013 року ОСОБА_1 було переведено з посади коменданта гуртожитку № 7 на посаду завідувача гуртожитку № 5 Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» згідно наказу № 240-о від 04 березня 2013року.

Відповідно до п. 1.3 Посадової інструкції завідувача гуртожитку № 5, завідувач гуртожитку є матеріально-відповідальною особою.

Згідно п. 2.1 Посадової інструкції завідувач гуртожитку керує роботою обслуговуючого персоналу гуртожитку.

Відповідно до п. 2.3 Посадової інструкції завідувач гуртожитку зобов'язаний слідкувати за дотриманням правил внутрішньої трудової дисципліни, правил з охорони праці і протипожежної безпеки, правил пропускної системи, за порядком у гуртожитку, протипожежним і санітарним станом кімнат та місць загального користування, забезпечувати чистоту території, яка прилягає до гуртожитку.

Відповідно до статті139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов'язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Відповідно до сттатті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та видачі наказу № 950-0 від 22 грудня 2017 року стала порушення трудової дисципліни та п.VII Правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежне виконання службових обов'язків (п.2.3 і 4.5 посадової інструкції).

Винесенню наказу № 950-0 від 22 грудня 2017 року передувала службова записка проректора з АГЧ ОСОБА_2, службова записка студентської ради гуртожитку №5 та акт про вчинення дисциплінарного проступку, з яких вбачається, що при проведенні дезінсекційних заходів 01 грудня 2017 року не було забезпечено доступ до всіх необхідних кімнат, через що в кімнаті № НОМЕР_1 не була проведена дезінсекція, що унеможливило результативність і якість санітарної обробки у гуртожитку і змусило організувати повторну обробку кімнат.

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 надав пояснювальну записку, в якій зазначив про те, що мешканці кімнати №722 самостійно змінили замок та не залишили ключів на вахті, як того вимагають правила проживання у гуртожитку. Покладав вину щодо відсутності ключів на коменданта гуртожитку.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції були надані письмові пояснення осіб, що мешкають у кімнаті № НОМЕР_1, як свідків, зокрема ОСОБА_3, в яких зазначено, що замки у вказаній кімнаті не змінювались та ключі було здано на вахту, як того вимагають правила. Письмові пояснення надруковані особисто зазначеним свідком та складені українською мовою /а.с.88/. Разом з цим, з журналу судового засідання від 16 травня 2018 року вбачається, ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні через свого перекладача, оскільки його рідною мовою є арабська та він не володіє українською. Дані обставини також встановлені з запиту суду до Дніпропетровської торгово-промислової палати для надання перекладача свідку ОСОБА_3 /а.с.131/. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не приймає до уваги вищезазначені пояснення.

У своєму відзиві відповідач посилається на те, що перед проведенням дезінсекційних заходів із ОСОБА_1, як із завідувачем гуртожитку №5, був проведений інструктаж щодо необхідності організації вказаного заходу. Проте, будь-яких доказів на підтвердження даних обставин відповідачем надано не було.

Між тим, відповідно до укладеного між ДЗ "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" та ПП "ДЕЗІН" договору про надання послуг №173, підприємство надає послуги з дезинсекції пріміщень, в тому числі гуртожитку №5. З умов договору вбачається, що сторони не встановили конкретних дат для виконання робіт, а узгодили, що надання послуг відбувається щомісячно. Отже, враховуючи викладене для ефективності проведення виконання дезинсекції приміщення гуртожитку №5 необхідно заздалегідь повідомити завідувача гуртожитку, тобто ОСОБА_1, про дату їх проведення, проте матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження повідомлення позивача про виконання робіт 01 грудня 2017 року.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при вирішенні даного спору у зв'язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку.

Зокрема, підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало незабезпечення доступу до кімнати № НОМЕР_1 під час проведення дезінсекційних заходів 01 грудня 2017 року, проте матеріали справи не містять доказів вини позивача у виниклих обставинах, оскільки згідно його наданих пояснень були відсутні ключі від кімнати у коменданта, що унеможливило надання доступу до кімнати. Дані обставини не були спростовані відповідачем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку що наказ№ 950-0 від 22 грудня 2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани винесений з порушенням норм чинного законодавства, роботодавцем не доведено факт порушення позивачем трудової дисципліни, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України враховуючи задоволення позовних вимог та подання апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн. 20 коп.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 950-0 від 22 грудня 2017 року Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача гуртожитком № 5 Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_1.

Стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров