Справа № 195/189/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

18.03.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1051 та реєстрації права власності відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2007 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 19093951, (де вона зазначена за дошлюбним прізвищем «Задорожна»), являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Правобережна (колишня Кірова), 145, с.Топила, Томаківського району Дніпропетровської області.

Як власник зазначеного нерухомого майна, позивач вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз зясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1398.

В позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо оформлення передачі йому у власність зазначеної земельної ділянки, так як відповідач ухиляється від вирішення питання оформлення земельної ділянки.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але подано до суду також заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1051 та реєстрації права власності відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2007 року за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 19093951, (де вона зазначена за дошлюбним прізвищем «Задорожна»), являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Правобережна (колишня Кірова), 145, с.Топила, Томаківського району Дніпропетровської області, копії вказаного договору купівлі-продажу та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно додано до матеріалів справи.

Зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 309854, вбачається, що позивач 27 липня 2015 року зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище з «Задорожна» на «Спіріна».

Судом також встановлено, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1398. Згідно змісту зазначеного Свідоцтва земельна ділянка розташована за адресою: вул. Правобережна (колишня Кірова), 145, с.Топила, Томаківського району Дніпропетровської області, передана для присадибної ділянки в розмірі 0,23 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номера № 153741212 та № 153747523 від 24.01.2019 року та Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка складається з двох ділянок: площею 0,1014 га, кадастровий номер :03:001:0479 та площею 0,1286 га, кадастровий номер :03:001:0478, копії вказаних витягів додано до матеріалів справи.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість обєкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 25.01.2019 року становить 15 000,00 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати судового збору на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265 ЦПК України, ст. ст. 321, 377,392 ЦК України, ст. ст. 120, 125 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (прож. за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (прож. за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка складається з двох ділянок: площею 0,1014 га, кадастровий номер :03:001:0479 та площею 0,1286 га, кадастровий номер :03:001:0478, та розташована за адресою: вул. Правобережна (колишня Кірова), 145, с.Топила, Томаківського району Дніпропетровської області і належала ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1398.

Сплачений по справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. залишити в дохід держави звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_3