ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

справа № 757/6531/19

провадження № 22-ц/824/14776/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року у складі судді Новака Р.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В., в якому просив визнати недійсним договір дарування 1/4 квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений 10 квітня 2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрований в реєстрі за № 2076.

Одночасно з позовом, ОСОБА_6 подано заяву, в якій останній просиввжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 квартири АДРЕСА_2 , із забороною відчуження та розпорядження, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування від 10 квітня 2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., зареєстрований в реєстрі за № 2076.

Обґрунтовуючи заяву, позивач зазначає, що спірний договір дарування нерухомого майна, а саме 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 уклали сторони, які є близькими родичами без реального настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Позивач вважає, що на час розгляду справи в суді необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 вказаної квартири, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року заяву ОСОБА_6 задоволено.

Накладено арешт на 1/4 квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , з забороною відчуження та розпорядження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач ОСОБА_5 зазначає про те, що при вирішення питання про забезпечення позову суд першої інстанції обмежився лише доводами позивача, які жодним чином не підтверджують наявності підстав для звернення ОСОБА_6 з даним позовом та необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на її майно. Суд не врахував, що сам по собі факт пред`явлення позову, предметом якого є оспорювання правочину не дає підстав вважати, що всі спрямовані до відповідача ОСОБА_5 вимоги є обґрунтованими, а тому будуть задоволені, і зазначені обставини будуть перешкоджати виконанню рішення у цій справі. Натомість, ні зі змісту позовної заяви, та долучених до неї матеріалів, ні зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, що оспорюваним правочином порушено права позивача, і що саме за рахунок визнання його недійсним їх буде поновлено.

Відповідач зауважує, що оспорюваний договір дарування вчинений задовго до договору позики. Більш того, відповідач ОСОБА_5 як власник вищевказаної квартири, не має перед позивачем ніяких зобов`язань, у жодні відносини з ним не вступала, дії сина ОСОБА_4 , який є повнолітнім, не узгоджувала і в заставу своє майно не передавала.

ОСОБА_5 вважає, що обтяження у вигляді арешту порушує її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості реалізувати своє право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача просила скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частину квартири виходив з обґрунтованості доводів заявника.

Судова колегія не погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Заявник, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, зазначив, що ОСОБА_4 20.12.2016 року заволодів його грошовими коштами, а у січні 2017 року позичив у нього кошти, проте в подальшому не виконав умови договору, тому рішенням суду від 13.10.2017 року з відповідача ОСОБА_4 на його користь було стягнуто кошти у розмірі 4400893 грн. Далі заявник зазначив, що під час виконання рішення суду, йому стало відомо що ОСОБА_4 відчужив належну йому ј частину квартири відповідно договору дарування від 10.04.2014 року, тому вважає що вказаний правочин був здійснений з метою приховання майна від звернення на нього стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 6 договору врегулювання сімейних відносин від 09.04.2011 року між ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_4 (старший син), ОСОБА_8 (молодший син), сторони домовились, що найближчим часом Чоловік, Старший та Молодший сини подарують свої частки, що їм належать у квартирі АДРЕСА_2 , на користь Дружини.

Відповідно, на виконання умов даного договору:

04 липня 2012 року ОСОБА_7 (колишній чоловік) подарував ОСОБА_5 ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним договором, номер у реєстрі нотаріальних дій № 1887 та витягом із Державного реєстру правочинів № 11527099.

10 квітня 2014 року ОСОБА_4 (старший син, відповідач у справі) подарував ОСОБА_5 ј частину квартири, за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування, номер у реєстрі нотаріальних дій № 2076 та витягом із Державного реєстру правочинів № 20312647.

06 жовтня 2017 року ОСОБА_8 (молодший син) подарував ОСОБА_5 ј частину квартири, за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 114 від 06.10.2017 року.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, підпунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

З викладеного вбачається, що відомості прообґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, є необхідними для забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи вимоги позивача про визнання договору дарування ј частини квартири, укладеного 10.04.2014 року між відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 недійсним, з підстав фіктивності правочину, судова колегія вважає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно ОСОБА_5 , яка не має перед позивачем ніяких зобов`язань, між ними відсутні спірні правовідносини, не буде забезпечувати збалансованість інтересів сторін з урахуванням розумності і адекватності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову з викладених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :