Справа № 161/7782/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/1092/19 Категорія: 1 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

заявників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника заявників - ОСОБА_3 ,

представника державної виконавчої служби - Левчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, за апеляційною скаргою боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18 квітня 2019 року та просили суд скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження як незаконну.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 вересня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18 квітня 2019 року відмовлено.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали із-за порушення судом норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати.

У судовому засіданні заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, державний виконавець Левчук І.О. апеляційну скаргу заперечила і просила скаргу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заявників та їх представника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Із матеріалів справи убачається, що постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк від 18 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк № 44819991 від 18 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12933,36 доларів США (а.с.3).

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із скаргою на зазначену постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні скарги боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вчинена відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Проте такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог закону.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Стаття 125 Конституції України передбачає, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішення суду (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Згідно з частиною 5 частини 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон») постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремим виконавчими документами.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1, 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведення виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц , від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16.

Як убачається із матеріалів справи, заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили в порядку цивільного судочинства постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, прийняту під час примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, хоча за положеннями Закону України «Про виконавче провадження» розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував, в зв`язку з чим помилково розглянув дану справу у порядку цивільного судочинства.

За положеннями пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи в апеляційному порядку, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України (стаття 377 ЦПК України).

З врахуванням наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління у Волинській області про відкриття виконавчого провадження закрити.

Повідомити заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді