П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 367/3853/16-ц

Номер провадження № 22-ц/824/572/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Поліщук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оладько С. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Наталії Володимирівни, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Наталії Володимирівни, про визнання договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_6 та Публічним акціонерним товариством «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 29 грудня 2008 року, - недійсним. Просив суд зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькову Наталію Володимирівну вилучити запис з Державного реєстру іпотек від 28 грудня 2011 року про накладення іпотеки на житловий будинок, майнові права на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, двоповерховий з дворівневим мансардним поверхом, загальною площею 1311,0 кв. м., житловою площею 545,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження - НОМЕР_1). Крім того, вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року про накладання заборони на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, майнові права на нерухоме майно, а саме, житловий будинок, двоповерховий з дворівневим мансардним поверхом, загальною площею 1311,0 кв. м., житловою площею 545,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 12024883). Крім того, просив суд визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на житлове приміщення №44, загальною площею 41, 18 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача.

У грудні 2017 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 звернувся з уточненням до позовної заяви, в яких просив суд визнати недійсним договір іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 29 грудня 2008 року, договір про внесення змін №1 до договору іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», посвідчений 29 грудня 2008 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим номером №3129, договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 28 грудня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. за реєстровим номером №6791/56. Крім того, просив зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькову Н.В. вилучити запис з Державного реєстру іпотек від 28 грудня 2011 року про накладення іпотеки на житловий будинок, майнові права на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, двоповерховий з дворівневим мансардним поверхом, загальною площею 1311,0 кв. м., житловою площею 545,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження - НОМЕР_1). Крім того, вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року про накладання заборони на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, майнові права на нерухоме майно, а саме, житловий будинок, двоповерховий з дворівневим мансардним поверхом, загальною площею 1311,0 кв. м., житловою площею 545,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження: 12024883). Також, просив суд визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на житлове приміщення №44, загальною площею 41, 18 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 грудня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, ОСОБА_5 залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_2 від 23 квітня 2018 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року (том ІІ а.с.130-140) відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15 листопада 2018 року ОСОБА_2 надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно надано оцінку доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Висновки суду першої інстанції про те, що на момент укладення договору іпотеки від 29 грудня 2008 року дія попереднього договору від 29 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, закінчилась, не відповідають дійсним обставинам справи.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що договір іпотеки від 29 грудня 2008 року укладено в забезпечення виконання зобов'язань перед ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» за укладеним з ОСОБА_6 кредитним договором №1301/0818 - 1000 від 19 листопада 2007 року, а також ту обставину, що предмет іпотеки розташовано на земельних ділянках за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, які також належать ОСОБА_6 Таким чином, в порушення домовленостей, передбачених п.3.4 попереднього договору, було укладено договір іпотеки від 29 грудня 2008 року.

Укладанням вищезазначеного договору іпотеки від 29 грудня 2008 року позивача було позбавлено в його первинному праві володіти та розпоряджатися об'єктом інвестування в майбутньому. ОСОБА_2 виконав свої грошові зобов'язання за попереднім договором, сплативши вартість об'єкта будівництва, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договором іпотеки від 29 грудня 2008 року не порушуються права та законні інтереси позивача.

Також, внаслідок залишення поза увагою змін до попереднього договору, відповідно до яких було збільшено строк для укладення основного договору, суд першої інстанції безпідставно проігнорував посилання позивача на порушення Закону України «Про іпотеку» при укладенні вказаного договору іпотеки.

Таким чином, позивачем в ході розгляду справи надано належні докази та чітко зазначено правові підстави для визнання спірного договору іпотеки від 29 грудня 2008 року недійсним.

Що стосується договору іпотеки від 28 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», скаржник послався на те, що передача житлового приміщення (квартири №60) у користування позивача є фактом, який свідчить про продовження дії зобов'язань, взятих на себе сторонами попереднього договору. А оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором не припинилось, договір іпотеки від 29 грудня 2011 року був укладений неправомірно, так як позивач, який про інвестував об'єкт будівництва та є власником майнових прав на житлове приміщення, своєї згоди на укладення вказаного іпотечного договору не надавав та стороною оспорюваного договору не був.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подачу відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Скокін Л.Л. підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Інші учасники справи (їх представники) в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, крім того, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, 29 січня 2008 року між ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Остапенко Є.Є. 15 січня 2008 року за реєстровим №13, діяв ОСОБА_11, та ОСОБА_2 укладено попередній договір, згідно п.1 якого сторони зобов'язались у майбутньому, в строк не пізніше 15 жовтня 2008 року, укласти договір купівлі-продажу частини житлового будинку (основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором (том І а.с.9).

Згідно п. 2 попереднього договору, в підтвердження наміру придбати частину житлового будинку та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 передано ОСОБА_11 до підписання цього договору аванс в сумі 196 520 грн. 00 коп. у рахунок суми, яку повинен сплатити ОСОБА_6 при оформленні договору купівлі-продажу частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3.2.попереднього договору ціна об'єкту визначається сторонами у розмірі 280 745 грн. 00 коп. та перегляду не підлягає. Згідно з п.3.3. попереднього договору об'єктом є житлове приміщення №44, загальною площею 41,18 кв.м., розташоване на другому поверсі, який знаходиться над цокольним та першим поверхами, в житловому будинку, який буде збудовано за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 3.4. попереднього договору визначено, що ОСОБА_6 через свого законного представника стверджував, що частина житлового будинку нікому іншому не буде продана, не буде подарована, не буде заставлена, в спорі та під забороною, в тому числі в податковій заставі не буде перебувати. Відповідно до п. 5 попереднього договору одностороння відмова від виконання зобов'язань за цим договором не допускається (а.с.9).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2008 року між ОСОБА_6, від імені якого діяв представник, та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до попереднього договору від 29 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. 24 грудня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 10379 (а.с.10).

Відповідно до п. 1 додаткового договору, сторони вирішили внести зміни до попереднього договору, виклавши п. 1 у такій редакції: «ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язуються в майбутньому, в строк не пізніше 01 червня 2009 року, укласти договір купівлі-продажу частини житлового будинку (основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2 додаткового договору п. 2 попереднього договору виклали в такій редакції: «в підтвердження наміру придбати частину житлового будинку та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (основного договору) ОСОБА_2 передав ОСОБА_11 до підписання договору аванс в розмірі 271 520 грн. 00 коп., що є еквівалентом 53 766 доларів США, в рахунок суми, яку повинен сплатити ОСОБА_6 при оформленні договору купівлі-продажу частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Інші умови договору залишились без змін.

29 грудня 2008 року між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав у іпотеку банку об'єкт незавершеного будівництва, що належить ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (том І а.с.181-183).

Також, 29 грудня 2008 року між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим № 3129 (том І а.с.209).

28 грудня 2011 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. за реєстровим № 6791/56, згідно умов якого ОСОБА_6 передав у іпотеку Банку майнові права на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, двоповерховий з дворівневим мансардним поверхом, загальною площею 1311,0 кв.м., житловою площею - 545,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці, площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться розірвання договору, відшкодування збитків, стягнення неустойки.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Виходячи зі змісту статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.»

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України передбачено ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.»

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, у даному випадку, позивач звернувся до суду з даним позовом та порушив, зокрема, питання про визнання недійсним договору іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» від 29 грудня 2008 року та договору про внесення змін №1 до договору іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції».

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині, оскільки позивачем не надано доказів тих обставин, що вказаними договорами порушуються його права та законні інтереси.

Крім того, дані договори були укладені 29 грудня 2008 року, на час укладання яких дія попереднього договору, укладеного 29 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 закінчилась, оскільки у строк, встановлений даним попереднім договором, основний договір купівлі-продажу житлового приміщення № 44, загальною площею 41,18 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 укладено не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що вказаними договорами були порушені права позивача є надуманими, а тому такі доводи відхиляються колегією суддів.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» 28 грудня 2011 року, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів тих обставин, що вказаним договором порушуються його права та законні інтереси.

Так, на час укладання вказаного договору, дія попереднього договору, укладеного 29 січня 2008 року закінчилась, з підстав, наведених вище. Крім того, предметом попереднього договору від 29 січня 2008 року є житлове приміщення № 44, загальною площею 41,18 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Предметом договору іпотеки від 28 грудня 2011 року є майнові права на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними вищевказаних договорів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькову Н.В. вилучити запис з Державного реєстру іпотек від 28 грудня 2011 року про накладення іпотеки на житловий будинок, майнові права на нерухоме майно, та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року про накладення заборони на нерухоме майно.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання за ним права власності на житлове приміщення № 44, загальною площею 41,18 кв. м., розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи встановлено та не заперечувалось представником позивача ті обставини, що позивач не сплатив у повному обсязі вартість об'єкта нерухомості згідно попереднього договору від 29 січня 2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_6, у визначений попереднім договором строк сторони основний договір купівлі-продажу не уклали, тобто майнові права на об'єкт, зазначений в попередньому договорі, йому не належать та доказів цьому суду не надано.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 видане Свідоцтво №203/7 на право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Доказів тих обставин, що сторонами у передбаченому законом порядку були внесені зміни до попереднього договору від 29 січня 2008 року в частині строку укладення основного договору та в частині адреси нерухомого майна - надано не було.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на його законність та обґрунтованість не впливають.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, в ході перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням вимог процесуального права, вірним застосуванням норм матеріального права та з'ясуванням у повному обсязі фактичних обставин справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування чи зміни.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

Н.В.Поліщук