Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6014/17 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 19 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М.

Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №296/6014/17

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу

за апеляційними скаргами адвоката Захарченка Вадима Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 січня 2019 року,ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. в м.Житомир,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування адміністративного приміщення 2-го поверху літ.«А», загальною площею 24,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.02.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що цей договір є фіктивним і укладений ОСОБА_3 з метою уникнути виконання рішення суду про стягнення на користь позивача заподіяної внаслідок ДТП шкоди. Під час розгляду справи збільшив позовні вимоги і також просив визнати недійсними договори купівлі продажу зазначеного приміщення, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.06.2017 року, і між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 19.07.2017 року. Вказує на те, що договір дарування на користь матері ОСОБА_3 укладено в короткий термін після касаційного перегляду рішення по стягнення шкоди, ОСОБА_3 передбачав негативні наслідки у випадку виконання рішення суду і бажав таким чином їх уникнути. На думку позивача ці правочини вчинені з метою приховати майно, на яке можливо звернути стягнення в майбутньому для виконання грошового зобовязання в порядку виконання судового рішення про стягнення матеріальної шкоди на користь позивача.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04 січня 2019 року позовну заяву задоволено, вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 Захарченко В.П. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому факту, що при укладенні договору дарування сторони досягли правових наслідків і повністю виконали договір, а тому він не може бути визнаний недійсним з підстав фіктивності. Всі оспорювані договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків та повністю виконані їх сторонами, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що є добросовісним набувачем майна, зобовязальний спосіб захисту не може бути застосований до спірних правовідносин, фіктивність договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 позивач не довів. Судом не враховані правові висновки Верховного Суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що є добросовісним набувачем майна, зобовязальний спосіб захисту не може бути застосований до спірних правовідносин, фіктивність договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 позивач не довів. Судом не враховані правові висновки Верховного Суду.

У відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 Захарченко В.П., ОСОБА_6 і ОСОБА_7 просять задовольнити її, скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подані письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_3

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 25 грудня 2015 року у справі №296/3848/15-ц, яке залишене в цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 лютого 2016 року, частково задоволено позов ОСОБА_9 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 220416грн.64коп. матеріального збитку та 617 грн. судового збору.

На підставі виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м.Житомира 23 березня 2016 року, державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира 27 квітня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50962463. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дане провадження перебуває у стані примусового виконання. Доказів про повне або часткове виконання рішення відповідач ОСОБА_3 не надав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріального збитку залишені без змін.

13 лютого 2017 року ОСОБА_3 подарував матері ОСОБА_4 адміністративне приміщення 2-го поверху літ.«А», загальною площею 24,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

16 червня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу даного приміщення, 19 липня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу даного приміщення.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фактично єдиною метою здійснених майнових дій від імені боржника є введення в оману кредиторів шляхом виведення активів боржника з метою їх збереження за заінтересованими особами від звернення стягнення за наявними грошовими зобов'язаннями боржника перед кредиторами, створення видимості належної юридичної форми відчуження майна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є матірю відповідача, а ОСОБА_5 особою, з якою він підтримував близькі стосунки, і яка працювала дизайнером у заснованому ним ТОВ «РА 5 Зірок». Інформація із сторінок ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у соціальних мережах - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 не є неналежним доказом. Доказів на спростування цієї інформації відповідачі не надали.

На час укладення договору дарування ОСОБА_3 був обізнаний про результат судового розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення з нього шкоди, передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне йому нерухоме майно.

Подальше відчуження через нетривалий час майна матірю відповідача на користь ОСОБА_5, яка є цивільною дружиною відповідача, та відчуження останньою через місяць майна ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за відсутності доказів щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки договорів дарування та купівлі-продажу, як передача майна відчужувачем та прийняття такого майна обдарованим (покупцем), фактично є виведення боржником нерухомого майна з-під майбутнього обтяження у виконавчому провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ухилення від виконання судових рішень протирічить інтересам держави і суспільства, підриває основи правосуддя і не сприяє захисту цивільних прав учасників судового процесу.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки спрямований не на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а на уникнення цивільно-правової відповідальності, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Встановивши, що договір дарування від 13 лютого 2017 року та договір купівлі-продажу від 16 червня 2017 року уклали особи, які є близькими родичами, які не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, дії яких були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про фіктивність цих договорів і визнав їх, а також похідний від них договір купівлі-продажу від 19 липня 2017 року, недійсними. Такий висновок узгоджується із висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі № 910/11908/16, від 29.03.2018 року у справі № 923/333/16, від 05.07.2018 року у справі № 922/2878/17, від 27 березня 2019 року у справі № 903/439/18.

Права ОСОБА_2, який не є стороною оспорюваних договорів, цими договорами порушені. Оскільки він не має речових прав на майно, що є предметом договорів, спосіб захисту порушеного права обраний ним правильно.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги адвоката Захарченка Вадима Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 04 січня 2019 року - без змін.

Постанованабирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: