КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року

справа 361/3560/17

провадження № 22-ц/824/2347/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

третя особа - Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2018 року у складі судді Селезньової Т.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення, у якому просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, усунути перешкоди у вільному доступі та володінні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання їм іншого житлового приміщення, зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, судові витрати покласти на відповідачів.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зменшення та уточнення підстав позову, у відповідності до якої просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювати перешкоди у вільному доступі ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання їм іншого житлового приміщення, судові витрати покласти на відповідачів.

У серпні 2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про залишення позовних вимог в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та про зняття їх з реєстраційного обліку без задоволення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, залишено без розгляду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вільному доступі до квартири АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що право власності позивача на квартиру набуто незаконно на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2016 року, дійсність якого на даний час оспорюється в суді. Продаж квартири здійснено з використанням підробленого звіту оцінки. При розгляді справи про визнання недійсним цього договору судом вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії по виселенню відповідачів з квартири та шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати цю квартиру. На його думку, наявність зазначених ухвал є перешкодою для звернення позивача до суду з позовом про виселення чи про усунення перешкод у користуванні квартирою, та є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, зазначає, що якщо буде прийнято судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2016 року, його право власності на квартиру буде поновлено, а тому позивач не зможе виселити його з цієї квартири.

Також посилається на те, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 і ст. 177 ЦПК України, а тому судом помилково прийнято її до розгляду та не вирішено питання про залишення її без руху. Крім того, позивачем у заяві про зменшення позовних вимог та уточнення підстав позову було змінено підстави і предмет позову, що є порушенням ст. 49 ЦПК України.

На його думку, у рішенні суду не наведено підстав відхилення доводів про застосування заходів забезпечення позову по іншій справі, які є підставою для відмови у позові. Оскаржуване рішення не містить реквізитів сторін. Суд задовольняючи позов не зазначив конкретні дії відповідачів щодо вільного доступу позивача до квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що заходи забезпечення позову, які вжито при розгляді справи №361/5027/2016-ц не є вирішенням спору між сторонами по суті, а є лише певними обмежувальними заходами у конкретній справі, що можуть забезпечити виконання рішення суду у разі задоволення позову, які ніяким чином не поширюються на право особи на доступ до суду і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Вжиті заходи забезпечення позову можуть мати певне значення лише на стадії виконання судового рішення про виселення та носять тимчасовий характер до винесення рішення по суті справи. Зазначає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2018 року по справі №361/5027/2016-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.03.2016 року відмовлено.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.03.2016 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-6 т.1)

Продавцем за даним договором є ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», яке здійснює продаж квартири на підставі ст.38 Закону «Про іпотеку», що належить ОСОБА_3

Квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору №027/ДЗ9461 від 05.12.2006 року (а.с.158-159, 160 т.1).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власноті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна від 30.01.2017 року, 17.03.2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.03.2016 року (а.с.7 т.1).

Право вимоги за кредитним договором і права за договором іпотеки перейшли від кредитора іпотекодержателя до ТОВ «КК «Гарант» за укладеним між ними відповідним договором про відступлення права вимоги.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 18.05.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.06.2017 року, по справі №361/5745/16-ц у позові ОСОБА_3 до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», про визнання недійсним Договору іпотеки, укладеного 5 грудня 2006 року відмовлено.

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.8 т.1).

22.05.2017 року та 02.06.2017 року позивач надіслав відповідачам вимогу про добровільне звільнення квартири і про свій намір звернутись до суду у разі відмови (а.с.31, 32, 33, 80, 81 т.1).

14.07.2017 року ОСОБА_3 надіслав позивачу відповідь на дану вимогу з запереченням проти виселення і про намір оскаржувати договір купівлі-продажу у суді (а.с.34, 35, 36 т.1).

Встановлено також, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала справа №361/5027/2016-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «КК «ГАРАНТ» про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2016 року недійсним.

Як встановлено з відомостей ЄДРСР, рішенням Броварський міськрайонний суд Київської області від 23.10.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2019 року по справі №361/5027/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2016 року недійсним відмовлено.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 передано в іпотеку.

Договір іпотеки є дійсним.

Посилання апеляційної скарги, що договір купівлі-продажу квартири від 17.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», є недійсним не підтверджено наданими до суду доказами.

Позивачем заявлено вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди йому у вільному доступі до квартири АДРЕСА_1 (Постишева) у місті Бровари Київської області та виселення відповідачів із цієї квартири.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі проживають у вказаній квартирі та відмовляються добровільно її звільнити, створюють неможливі умови для проживання позивача.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Позивач є власником спірного майна, відповідачі не є співвласниками, не є членами сім'ї власника, втратили право користування квартирою, а тому проживання відповідачів у спірній квартирі створює позивачу безумовні перешкоди в користуванні його власністю, а тому ці перешкоди повинні бути усунуті шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення як колишніх власників.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 року по справі №361/5027/2016-ц вжито захід забезпечення позову, заборонено ОСОБА_2 відчужувати двокімнатну квартиру, загальною площею 87 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та вчиняти будь-які інші дії з приводу даного нерухомого майна: користуватись, передавати в іпотеку, оренду, управління, до прийняття судом рішення по суті (а.с.37 т.1).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2017 року по справі №361/5027/2016-ц вжито захід забезпечення позову, заборонено Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб при виконавчому комітеті Броварської міської ради Київської області вчиняти дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2, а також інших осіб у двокімнатній квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири №147 від 17.03.2016 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі (а.с.38 т.1).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2017 року по справі №361/5027/2016-ц вжито захід забезпечення позову, заборонено ОСОБА_2, а також іншим особам вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з зазначеної квартири, заборонено Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб при виконавчому комітеті Броварської міської ради Київської області здійснювати зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з цієї квартири до прийняття судом рішення по суті (а.с. 39-42 т.1).

Забезпечення позову - це вжиття заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Їх вжиття гарантує реалізацію позовних вимог у разі їх задоволення і саме по собі не може порушувати права відповідача, оскільки носить тимчасовий характер.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що захід забезпечення позову не є вирішенням спору між сторонами по суті, а є лише певними обмежувальними заходами у конкретній цивільній справі (що можуть забезпечити виконання рішення у разі задоволення позову), які ніяким чином не поширюються на право особи на доступ до суду і не можуть бути підставою для відмови у позові. Вжиття заходів забезпечення позову по іншій справі не обмежує власника у користуванні належним йому майном.

Доводи апеляційної скарги, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 і ст. 177 ЦПК України, а тому судом помилково прийнято її до розгляду та не вирішено питання про залишення її без руху, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при відкритті провадження у справі перевіряв відповідність позову вимогам ЦПК України.

Також колегія судді не приймає до уваги твердження апеляційної скарги, що позивачем у заяві про зменшення позовних вимог та уточнення підстав позову було змінено підстави і предмет позову, що є порушенням ст. 49 ЦПК України, з огляду на наступне.

Положеннями ч.3 ст. 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч.2 ст.189 ЦПК України, підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

У п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України зазначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Заяву ОСОБА_2 про зменшення позовних вимог та уточнення позову було подано до суду 18.04.2018 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2018 року закрито підготовче засідання та справу призначено в судове засідання (а.с.193 т.1).

А тому заява про зменшення позовних вимог та уточнення позову подана до закінчення підготовчого засідання.

Таким чином, судом при ухваленні рішення не порушено норми процесуального права.

Крім того, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді