печерський районний суд міста києва
Справа № 2-3189/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника стягувача - ОСОБА_2,

представника державної виконавчої служби - Васіної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу представника стягувача ОСОБА_4 на дії та постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 44204242, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 лютого 2017 року щодо закінчення виконавчого провадження № 44204242, мотивуючи тим, що виконавче провадження не підлягає закінченню в зв'язку із повним фактичним виконанням відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», адже вказане рішення суду не виконано, оскільки боржником не сплачено всю суму заборгованості.

Вислухавши представника стягувача, який в судовому засіданні доводи викладені у скарзі підтримав та просив її задовольнити, а також думку представника державної виконавчої служби, яка проти її задоволення скарги заперечувала, а представник стягувача будучи належним чином повідомленим не з'явився, що у відповідності до ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, а тому вивчивши скаргу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києві від 10 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 13 5176 гривень 25 копійок, інфляційні витрати в розмірі 7 299 гривень 50 копійок, три відсотки річних в розмірі 11 538 гривень 00 копійок. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2014 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2013 року скасоване в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_8 та постановлене нове, яким стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму основної заборгованості - 278 600, 00 грн.; три відсотки річних - 13 595,89 грн.; а всього 292 195 грн. 89 коп., а також стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2 922 грн.

19 березня 2014 року на виконання вказаного рішенням видано виконавчий лист.

Постановою від 12 березня 2015 року відкрито виконавче провадження № 44204242 та прийнято виконавчий лист до виконання головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Артемчуком Т.В.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року у даній справі встановлено, що ОСОБА_7 07 грудня 2016 року на рахунок ОСОБА_4 перерахувала кошти в сумі 148 500 грн. 00 грн., з призначенням платежу «оплата боргу за виконавчим листом № 2-3189, виданим 19 березня 2014 року Печерським районним судом м. Києва, ВП № 44204242», інших платежів на рахунок ОСОБА_4 не надходило. Враховуючи суму заборгованості ОСОБА_7 та суму сплачених нею коштів, остання недоплатила на користь ОСОБА_4 - 7 053,89 грн. (155 553,89 грн. - 148 500,00 грн.)

Постановами державного виконавця від 19 січня 2017 року знято арешт з майна боржника, а 15 лютого 2019 року у зв'язку із фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження № 44204242.

Положення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, що передбачає п. 6 ч. 3 ст. ст. 18 Закону № 1404-VIII.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, що передбачає ч. 1 ст. 20 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Частиною 3 статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, дії державного виконавця порушують вимог ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIIIв частині застосування наслідків закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повним його виконанням.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини єнадходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Вбачається, що відповідно до виписки з рахунку стягувача, яка видана ПАТ «Креді Агріколь Банк» на його рахунок було зараховано 148 500,00 грн., а загальна сума стягнення у відповідності до виконавчого документу складає 155 553,89 грн., що також встановлено ухвалою суду від 20 грудня 2017 року у даній справі,а таким чином його виконано не в повному обсязі і арешт з майна боржника відповідно знято передчасно в порушення встановленої процедури.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Оскільки судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києві від 10 вересня 2013 року у справі № 2-3189/12фактично виконано не в повному обсязі, суд приходить висновку про те, що дії щодо закінчення виконавчого провадження та винесення 15 лютого 2017 рокупостанови головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. є передчасними та неправомірними, оскільки державним виконавцем не були здійснені всі передбачені законом заходи щодо виконання вказаного рішення суду в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3189/12, виданого 19 березня 2014 року Печерським районним судом міста Києва є такою, що підлягає скасуванню, із зобов'язанням державного виконавця здійснити дії щодо повного виконання виконавчого листа, відновлення виконавчого провадження та усунення порушень прав стягувача.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47, 51 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. щодо закінчення виконавчого провадження № 44204242.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 44204242.

Зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. вчинити дії щодо повного виконання виконавчого листа № 2-3189/12, виданого 19 березня 2014 року Печерським районним судом міста Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець