ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3459/19 Справа № 199/5686/18 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткові витрати,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат.

Позов мотивований тим, що 11 квітня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 266.

Від даного шлюбу у сторін народилась дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо утримання своєї дитини відповідач не виконує.

Зважаючи на викладене вище та з урахуванням уточненої позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитини повноліття, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 02.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати у розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 02.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення платежу за один місяць; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитини повноліття, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, дитина ОСОБА_3 з народження має інвалідність, має вади зі слухом, встановлений діагноз «спастический тетрапарез», постійно перебуває на обліку у багатьох лікарях та потребує постійного медичного догляду. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати та розмір призначених аліментів, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати у розмірі 500,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 11 квітня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 266. (а.с. 4)

Від шлюбу народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 5)

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитини повноліття, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, дитина ОСОБА_3 з народження має інвалідність, має вади зі слухом, встановлений діагноз «спастический тетрапарез», постійно перебуває на обліку у багатьох лікарях та потребує постійного медичного догляду. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати та розмір призначених аліментів, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати у розмірі 500,00 грн.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не працює, є працездатним та інших нарахувань з нього не проводиться, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано матеріальний стан відповідача, а саме наявність непрацездатної дружини ОСОБА_4, колегія суддів вважає необґрунтованою, оскільки відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розмір аліментів суд визначив з урахуванням встановлених обставин та положень діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції в частині стягнення аліментів повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про задоволення часткове позову.

Проте колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не доведено, які саме витрати були нею понесені, як додаткові. Крім того, відповідачем надані докази надання допомоги на утримання дитини, а також суд не може наперед встановлювати певні обставини та вирішувати по суті спір на майбутнє.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення додаткових витрат слід скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити. В решті рішення суду законне та обґрунтоване, а отже підлягає залишенню буз змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року в частині стягнення додаткових витрат на дитину - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко