Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21774/14-ц

провадження № 61-16106св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 рокуу складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 лютого 1997 року між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

У пунктах 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 31 839 грн, що на момент здійснення операції становило 16 820 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, які покупці зобов'язуються виплатити продавцю протягом п'ятнадцяти років з моменту укладання цього договору, тобто до 17 лютого 2012 року.

Посилаючись на те, що відповідачі сплатили кошти за договором не у повному обсязі, оскільки вартість квартири визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим Національним банком України на день платежу, а не на день укладання договору, позивач просив стягнути з відповідачів 328 910,68 грн заборгованості за укладеним договором з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року у складі судді Сирбул О. Ф. позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири у сумі 232 708,65 грн та три відсотки річних у розмірі 20 790,84 грн, а всього 253 499,49 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 мали сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору, у національній валюті, тому вони мають доплати ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишок заборгованості та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця».

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у спірному договорі купівлі-продажу квартири сторони погодили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної у національній валюті операції, при цьому в пункті 4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто 21 лютого 1997 року. Сторони не погоджували, що у разі зміни курсу валют, покупці будуть зобов'язані вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитися за зміненим курсом валют. Норма статті 533 ЦК України набрала чинності лише з 01 січня 2004 року, тому в момент укладення договору відповідачі не могли знати, що законодавець передбачить порядок розрахунків, який суттєво обтяжить їх відповідальність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ФФ «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 753/21774/14-ц із Дарницького районного суду м. Києва.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, оскільки, укладаючи договір купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року, сторони погодили, що вартість квартири буде сплачуватися покупцями за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим Національним банком України на день платежу.

Вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватися частина друга статті 533 ЦК України, відповідно до якої належним виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири слід вважати сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у вказаному договорі в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долара США до гривні на день платежу.

Вказує, що суд першої інстанції вірно врахував обставини, встановлені у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-786-2658 та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, яким також встановлено, що належним виконанням зобов'язання за договором слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. Апеляційний суд, на думку заявника, безпідставно не взяв до уваги вказаних преюдиційних судових рішень.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2018 року представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційний суд правильно врахував практику Верховного Суду України у правовідносинах з аналогічними фактичними обставинами справи.

У січні 2019 року представник ПрАТ «ФФ «Дарниця» подав до Верховного Суду міркування щодо розгляду справи, посилаючись на те, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц (провадження № 14-211 цс 18), яке 08 січня 2019 року внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, наведено мотиви, які мають бути враховані при розгляді справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 18 лютого 1997 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ЗАТ «ФФ «Дарниця» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» 06 червня 2012 року ЗАТ «ФФ «Дарниця» змінило власне найменування на ПрАТ «ФФ «Дарниця».

Відповідно до пункту 4 вказаного договору, продаж квартири здійснено за 31 839 грн, що на момент здійснення операції складає 16 812 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення договору, що на день укладення договору відповідає офіційному курсу Національного банку України гривні до долару США.

Згідно з пунктом 5 договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав 17 лютого 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленою обставину наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем щодо оплати вартості квартири станом на 09 лютого 2015 року у розмірі 9 327 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України у гривні до долару США (24,95 грн за 1 долар США) становить 232 708,65 грн.

При цьому вказану обставину суд вважав такою, що не підлягає доведенню, так як вона була встановлена під час розгляду іншої цивільної справи, за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПрАТ «ФФ «Дарниця» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Спір стосується застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України і статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов'язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу чи на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, виходячи з можливості або неможливості визначити шляхом тлумачення цього правочину справжній зміст відповідної його умови щодо порядку проведення розрахунку.

Суд першої інстанції, даючи правову оцінку щодо тлумачення пунктів 4 і 5 договору купівлі-продажу квартири, застосував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, сформульовані у рішенні від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, зазначаючи про подібність фактичних обставин справ.

З урахуванням положень ЦПК України 2004 року про преюдиційність обставин, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61), суд встановив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири ціна квартири виражена у національній валюті України - гривні. Визначення у вказаних договорах грошового еквівалента цих зобов'язань покупців в умовних одиницях законом не заборонено. А належним виконанням зобов'язань за цими договорами є сплата позивачеві коштів у національній валюті України у сумі, що на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. При цьому належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. Також районний суд послався на аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-29 цс 12.

Разом з тим, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, в якому було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів) не має преюдиційного значення для вирішення справи, що переглядається, оскільки відповідачі не були учасниками цивільної справи № 6-26110св12.

З огляду на вказане у справі, що переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року у відповідній редакції, встановивши на підставі судових рішень, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин.

Натомість, суд апеляційної інстанції, не даючи правову оцінку наведеним вище доводам суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що застосування еквіваленту курсу гривні до іноземної валюти на час укладення договору купівлі-продажу нормами ЦК УРСР взагалі не було передбачено, при цьому сторони не довели, яка саме іноземна валюта малась на увазі.

При цьому апеляційний суд вказав, що районний суд неповно встановив обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема на надав належну правову оцінку змісту спірного договору.

Тобто апеляційний суд, формально відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця», спір по суті не вирішив.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідачів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 рокуне встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів і наданих сторонами доказів, тому справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суд повинен усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати викладені у постанові висновки суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та впливають на права й інтереси учасників спору, зокрема, встановити згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов'язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, валюту зобов'язання його сторін, особливості проведених розрахунків між ними, а також надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх аргументам і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк