Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 202/6039/15-ц

провадження № 61-12998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі за зустрічним позовом: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року у складі судді Волошина Є. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договорів поруки припиненими.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24 грудня 2007 року в розмірі 19 951,55 дол. США за кредитом та процентами і 16 023,15 грн пені.

Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту. На виконання умов цього договору банк надав позичальнику кредит в сумі 24 000 дол. США строком до 25 грудня 2028 року зі сплатою 12,9 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором, 24 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено окремі договори поруки № 0/2, № 0/3, № 0/4. Згідно договорів поруки поручителі зобов`язуються відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

Неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 30 червня 2015 року складає: по кредиту та процентам - 19 951,55 дол. США та 16023,15 грн - пеня. Наведене спонукало банк до звернення із цим позовом до суду.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про визнання договорів поруки, укладених між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» відповідно, припиненими.

В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що уклавши 27 березня 2009 року додаткову угоду до кредитного договору без згоди поручителів, ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , самовільно змінили умови кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності як поручителів, що згідно частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є підставою для визнання поруки припиненою.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року, позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по кредитному договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 грудня 2007 року в розмірі 19 951,55 дол. США - заборгованості по кредиту та процентам та 16 023,15 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договорів поруки припиненими задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 по договору поруки № 0/2 від 24 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 по договору поруки № 0/3 від 24 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Визнано припиненою поруку ОСОБА_4 по договору поруки № 0/4 від 24 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк».

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване невиконанням ОСОБА_1 взятих нею за умовами кредитного договору зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим банком розрахунком. Направлена ПАТ «УкрСиббанк» позичальнику у березні 2015 року досудова вимога залишилась невиконаною, заборгованість не погашена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в частині солідарного стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій виходили з того, що додаткові угоди від 24 грудня 2007 року та від 27 березня 2009 року до кредитного договору укладені між банком та позичальником без погодження із поручителями та розширюють обсяг їх відповідальності та зобов`язань, що, в силу положень цивільного законодавства, має наслідком припинення поруки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції звернулась ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити у повному обсязі. У решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції також звернулось ПАТ «УкрСиббанк», в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів та в частині задоволення вимог зустрічної позовної заяви, а також скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк»; ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк».

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2019 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована недоведеністю існування в неї заборгованості за кредитним договором та наявністю реструктуризованого кредиту, вимог виконання умов якого до неї банком не заявлялось.

ОСОБА_1 заперечує отримання вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про сплату наявної заборгованості та вказує, що наявний у поштовому повідомленні підпис їй не належить. Зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення лише з неї заборгованості за кредитним договором суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки банком вимог безпосередньо до неї не заявлялось, позов стосується солідарного стягнення заборгованості з позичальника та кожного з поручителів.

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» мотивована помилковістю висновку судів попередніх інстанцій щодо збільшення обсягу відповідальності поручителів укладеними без їх згоди додатковими угодами до кредитного договору.

Банк вказує, що цими додатковими угодами не змінено розмір суми кредиту та процентну ставку, а тому кредитне зобов`язання збереглось у первісному стані.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» також посилається на необґрунтоване покладення на нього судом першої інстанції обов`язку щодо повного відшкодування судового збору при вирішенні вимог зустрічної позовної заяви та безпідставне прийняття цієї позовної заяви до розгляду.

Відзив на касаційні скарги іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 24 000 дол. США зі строком погашення - не пізніше 25 грудня 2028 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних.

Дослідивши матеріали, судами попередніх інстанцій встановлено наявність у акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» банківської ліцензії № 75 на право здійснення банківських операцій, у тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик та письмового дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року на право здійснення операцій з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

24 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0/2, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору.

24 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 0/3, відповідно до якого остання поручилась перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору.

24 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 0/4, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору.

Згідно договорів поруки поручителі зобов`язуються відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

Пунктами 2.1 вищезазначених договорів поруки закріплено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності. При цьому «згодою поручителя» сторонами визначено візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду про внесення змін до основного кредитного договору, а саме: «1.1. Додати до Договору Додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». Графік розрахований на дату підписання Додаткової угоди. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою Сторони та/або Сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання Сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою Позичальника, новий Графік не розраховується; 1.2. Додати до Договору Додаток №3 - тарифи банку; 1.3. Пункт 1.3.5 викласти в наступній редакції: «1.3.5. Позичальник згідно умов Договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі»; 1.4. Пункт 3.4 доповнити новим підпунктом 3.4.5 наступного змісту: «3.4.5. Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку і на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій, Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладанні угод страхування, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб`єктів оціночної діяльності, Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в частині сплати державного мита, тощо»; 1.5. Пункт 5.2 доповнити новим абзацом наступного змісту: У випадках настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 Договору процентна ставка за Договором збільшуються не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5 (п`ять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитним коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування; 1.6. Доповнити пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням Договору, Позичальник підтверджує, що на дату укладення Договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Крім того 27 березня 2009 між позичальником та банком також було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою змінено графік погашення кредиту.

Банк виконав зобов`язання, покладені на нього умовами кредитного договору та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Разом з цим, ОСОБА_1 , в порушення вимог зазначеного вище кредитного договору, не виконала взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої, згідно наданого банком розрахунку станом на 30 червня 2015 року, склав 19951,55 дол. США - по кредиту та процентам та 16023,15 грн - пеня.

У березні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу погашення виниклої заборгованості із повідомленням про подальше стягнення усієї суми кредитної заборгованості в повному обсязі за відсутності належного реагування з боку позичальника на дану вимогу. Однак вказана вимога банку залишилась невиконаною, заборгованість ОСОБА_1 не сплачена.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до умов договору кредиту банк виконав свої зобов`язання з надання кредиту, а позичальник своє зобов`язання перед банком не виконав, кредитні кошти не повернув. Зазначена обставина встановлена судами попередніх інстанцій та сторонами не спростовується.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами згідно із статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

ПАТ «УкрСиббанк» 04 березня 2015 року направив повідомлення боржнику та поручителям із зазначенням розміру заборгованості та вказуючи при цьому, що у випадку неусунення порушень на 32-ий день з дня отримання цієї вимоги, банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти.

Виходячи з того, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, доданим банком до позовної заяви, який відповідачем не спростовано, а укладений з банком кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався та є чинним, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення заявлених ПАТ «УкрСиббанк» позовних вимог та стягнення виниклої заборгованості з боржника - ОСОБА_1 .

При цьому, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неотримання нею досудової вимоги банку про погашення заборгованості та невиконання нею особисто підпису, наявного у повідомленні про вручення є необґрунтованими та жодними доказами не підтверджено. Відповідних клопотань про призначення судової експертизи боржником у суді не заявлялось.

Колегія суддів не приймає посилання боржника на реструктуризацію кредиту та незаявлення банком до неї вимог саме щодо виконання такого кредитного договору, оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує існування обов`язків, покладених на неї внаслідок проведення такої реструктуризації, що свідчить про її згоду із умовами реструктуризованого кредитного договору.

Колегія суддів не надає оцінку аргументам ОСОБА_1 стосовно того, що банком не вчинено жодних дій, передбачених положенням статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», пов`язаних зі здійсненням реструктуризації, оскільки вказаними положеннями цей Закон доповнено Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг».

Щодо вирішення судами попередніх інстанцій вимог зустрічної позовної заяви Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц), провадження № 14-275цс19.

З досліджених судами додаткових угод до кредитного договору, укладених між банком та ОСОБА_1 24 грудня 2007 року та 27 березня 2009 року, відповідно, вбачається покладення на позичальника додаткових обов`язків, які не були передбачені основним кредитним договором: сплачувати комісію та платежі на користь третіх осіб, а також визначено випадки збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та, внаслідок зміни графіку погашення по кредитному договору, збільшено розмір щомісячного платежу.

Виходячи із вищевикладеного, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про доведеність обставини зміни зобов`язання без згоди поручителів, що призвело до збільшення обсягу їх відповідальності та є наслідком припинення поруки.

Щодо доводів касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» щодо безпідставного прийняття місцевим судом до розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . колегія суддів зазначає наступне.

Ухвала про прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду відсутня серед переліку ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу, визначених статтею 293 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду судами справи). Водночас, зміст поданої банком апеляційної скарги також не містить заперечень щодо наведеної вище ухвали місцевого суду із викладенням належних обґрунтувань щодо її незаконності. За таких обставин Верховний Суд не надає оцінку вказаним вище посиланням касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» за відсутності відповідних повноважень суду касаційної інстанції, передбачених нормами ЦПК України.

Частково задовольняючи зустрічний позов та визнаючи поруку припиненою, суд першої інстанції правомірно стягнув судовий збір з відповідача ПАТ «УкрСиббанк», як сторони договорів поруки. При цьому, невирішення судом питання про належність відповідача ОСОБА_1 на правильність вирішення справи по суті заявлених зустрічних позовних вимог та подальший розподіл судових витрат не впливає.

Решта аргументів заявників не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, з якими вмотивовано погодився апеляційний суд, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з їх оцінкою, наданої судами попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційних скарг правильних висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко В. В. Сердюк
І. М. Фаловська