Провадження №2/521/1489/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 березня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Поліщук І.О.,
при секретарі - Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також розглянути справу за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно до ст.128 ч.11.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом також враховується, що відповідно до ч.1ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
У відповідності до умов Договору ПрАТ «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
18.06.2017 року в місті Херсон на площі Перемоги мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням відповідача та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди що сталася 18.06.2017 року, пошкоджено транспортний засіб «Мазда 3» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», що підтверджується актом огляду, транспортного засобу, відповідно до чого власник автомобілю НОМЕР_1, зазнав матеріального збитку.
Відповідно до Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 03.08.2017 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Згідно розрахунку-фактури № СФ-0000261 від 20.06.2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Мазда 3» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», склала - 10 193, 14 гривень.
Факт ДТП 18.06.2017 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 5513-02 від 04.07.2017року, на підставі якого, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 10 193,14 гривень.
З цих підстав суд приходить до висновку, що право вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО».
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ« Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленого законодавством.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер «НОМЕР_3», була застрахована за в ПрАТ «УПСК», то відповідно до ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч.І ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «УПСК», з вимогою про відшкодування збитків в порядку субрагації.
ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом № АК/3832256, однак згідно полісу страхування цивільно- правова відповідальності № АК/3832256 було передбачено безумовну франшизу у розмірі 1000 гривень.
Відповідно до ст.9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим завжди зменшується на суму франшизи. З цих підстав суд приходить до висновку, що франшиза відшкодовується особою, яка завдала шкоди.
18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем «Забіякою Галиною Іванівною» укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному Кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору.
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала -1000 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не відшкодована
04.05.2018 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з регресною вимогою № 5513-02, однак вказана вимога залишилась поза увагою.
Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, у позивача виникло право на подання обґрунтованого позову до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього різниці між сумою сплачених збитків потерпілому від ДТП та виплаченого страхового відшкодування, яке було відшкодовано позивачу страховою компанією ПрАТ «УПСК» , різниця дорівнює розміру франшизи у сумі -1000 гривень та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь Фізичної особи «ОСОБА_1.».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений позивачем в сумі 704,80 копійок.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову (правничу допомогу) суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Так, у відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, по'вязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 29 березня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем «ОСОБА_1» та Адвокатом Войтюк Олександром Вячеславовичем укладено договір № 002 про надання правової допомоги. Предметом і метою Договору є надання за плату адвокатом клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів клієнта в порядку та на умовах, що визначаються договором (пункт 1.1 Договору). Розділом 3 договору встановлено, що винагородою адвокату за надання ним правової допомоги є гонорар. В Додатковій угоді № 1Акту приймання - передачі правової допомоги до Договору про надання правової допомоги № 002 від 29.03.2018 року наведено обсяг виконаних робіт та розрахунок погодинної оплати із зазначенням виду робіт, кількості годин, витрачених на роботу, вартості послуг за одну годину, та зазначено кінцеву суму до сплати 4928, 40 гривень. Актом приймання - передачі правової допомоги до Договору про надання правової допомоги № 002 від 29.03.2018 року зазначено кінцеву суму до сплати - 5990, 80 гривень з врахуванням обсягу робіт виконаних адвокатом при розгляді справи вже у Малиновському районному суді міста Одеси. Надані до заяви документи підтверджують виконання клієнтом своїх обов'язків щодо оплаті адвокату гонорару на виконання зобов'язань за договором про надання правової допомоги.
Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши умови договору про надання правової допомоги і звіт про виконану роботу, суд критично сприймає наданий розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих нею юридичних послуг і вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).
Відповідач в судові засідання не з'являється, відповідно наданої суду інформації місця реєстрації в Одесі та Одеській області не має, відгук на позов, письмові заперечення щодо розподілу судових витрат з наведенням своїх доводів щодо порушення представником позивача вимог співмірності витрат на професійну правничу допомогу не надав. З огляду на викладене, з врахуванням того що відповідач в судові засідання не з'являється, розглядом справи не цікавиться, суд присуджує до стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі - 5990 гривень 80 копійок.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 979, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 76- 81, 82, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування та відшкодування судових витрат - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, р/р НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Приватбанк» м. Київ, МФО 326610) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, суму сплаченого судового збору - 704 гривні 80 копійок (сімсот чотири гривні) 80 копійок, витрати пов'язані з наданням правової (правничої) допомоги у розмірі - 5990 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.