Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 383/197/16-ц

провадження № 61-8703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача- ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача- ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в складі колегії суддів:

Гайсюка О. В., Голованя А. М., Фомічова С. Є.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що вона відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,16 га, яка розташована на території Червонозорівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. 05 вересня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі Кіровоградської області 19 вересня

2012 року № 02330, строком на 49 років. Відповідно до пунктів 9, 10, 11 указаного договору відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату, яка вноситься один раз на рік, до 30 грудня поточного року, проте відповідачем не виконуються умови указаного договору в частині сплати орендної плати. Таким чином за період з 2012 року по 2015 рік утворилась заборгованість у розмірі 18 237,24 грн, з яких 4 559,31 грн за 2012 рік, 4 559,31 грн за 2013 рік, 4 559,31 грн за 2014 рік, 4 559,31 грн за 2015 рік.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд: розірвати договір оренди землі від 05 вересня 2012 року, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь 18 237,24 грн орендної плати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди від 05 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований відділом Держкомзему у Бобринецькому районі Кіровоградської області 19 вересня 2012 року № 02330, щодо земельної ділянки, площею 6,16 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Червонозорівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 29 жовтня 2001 року Червонозорівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за 2012, 2013, 2014, 2015 роки у розмірі 18 237,24 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що систематична несплата орендної плати є порушенням відповідачем вимог земельного законодавства та умов договору оренди, що відповідно до статті 141 ЗК України є підставою для розірвання такого договору та стягнення заборгованості з орендної плати.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 року в частині розірвання договору оренди землі від 05 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору оренди землі та відмовляючи у задоволенні цієї частини позовних вимог, апеляційний суд, виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази того, що несплата орендної плати відбувалась через винну поведінку відповідача, а тому відсутні підстави для припинення права користування земельною ділянкою.

У частині стягнення заборгованості з орендної плати апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року ОСОБА_2подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду в частині розірвання договору оренди землі та у цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати не оскаржується, а тому не є предметом перегляду в суді касаційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, не враховано, що пунктом 41 спірного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність до закону та цього договору. Отже, за умовами спірного договору невнесення орендної плати у строк, визначений договором, є підставою для його розірвання. Проте, суд апеляційної інстанції побудував своє рішення на припущеннях, зазначивши про відсутність вини у порушенні зобов'язань, оскільки відповідач вважав, що він має право на зарахування указаних коштів за розпискою, яка міститься в матеріалах справи, в рахунок орендної плати. Проте розписка про отримання коштів не має відношення до договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки у ній відсутні посилання про передачу коштів на виконання договору оренди землі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,16 га, яка розташована на території Червонозорівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

05 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір оренди землі б/н, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі Кіровоградської області 19 вересня 2012 року № 02330, строком на 49 років.

Пунктом 9 указаного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до пункту 11 спірного договору орендна плата вноситься один раз на рік до 30 грудня поточного року.

Також встановлено, що відповідачем не сплачувалася орендна плата за спірним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18 237,24 грн, з яких 4 559,31 грн за 2012 рік, 4 559,31 грн за 2013 рік, 4 559,31 грн за 2014 рік та 4 559,31 грн за 2015 рік.

Пунктом 38 спірного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Відповідно до пункту 41 договору оренди за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі»відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17.

Встановлено, що до звернення позивача до суду з цим позовом відповідач не виплачував ОСОБА_2 орендну плату за 2012-2015 роки.

Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Крім того, вважає правильними висновки про те, що сам факт систематичного порушення договорів оренди земельних ділянок щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання таких договорів.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що у 2012 - 2015 роках ОСОБА_4 не виконував істотної умови укладеного між сторонами договору оренди та систематично не сплачував орендодавцю передбачену договором суму орендної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі згідно вимог пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі».

Висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі

№ 390/777/16-ц (касаційне провадження № 61-6831св18), у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 614/805/16-ц (касаційне провадження

№ 61-26911св18), у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 484/301/18 (касаційне провадження № 61-39488св18), тощо.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції в частині розірвання спірного договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині розірвання договору оренди землі від 05 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,скасувати, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2016 рокув цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. І.Крат