Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києві у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Кравченко А.С., Івіної М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/17846/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач є її колишнім чоловіком, який не проживає у вказаній квартирі з 14.02.2012 року.

Позивач зазначає, що протягом всього періоду часу сама здійснює комунальні платежі, відповідач в свою чергу відмовляється відшкодовувати понесені збитки та добровільно знятися з реєстрації.

У зв'язку з надмірною сплатою комунальних послуг, позивач зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району в м. Києві для отримання субсидії, однак у 2018 році відмовлено в її оформленні.

Вказані обставини обмежують її права на користування, розпорядженням власним майном та завдає матеріальної і моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с.37-38).

В судове засідання позивач не з'явилась, до суду направила заяву, у якій просить провести розгляд без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, своїм правом направити відзив на позовну заяву не скористався.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних в справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.08.1995 р. (а.с. 9) та на підставі договору дарування частини квартири від 28.12.2011 р. (а.с. 20, 22).

Правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися соєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Як убачається із матеріалів справи, з 09.04.1988 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11 ), який розірвано 28.08.1997 р. (а.с.13).

Позивач зазначає, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 14.02.2012 р.

Про обставини не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 з 01.01.2018 р. свідчать акти, затверджені начальником ЖЕД-408 ОСОБА_3 (а.с.26-29).

У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власник квартири користується нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

За вищевикладених обставин вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні і розпорядженні житлом, так як у вказаній квартирі не проживає та залишається там зареєстрованим, будь яких угод з приводу користування спірним житлом між сторонами не укладалось, відповідач не є членом сім'ї позивача, остання несе матеріальні витрати по оплаті за відповідача житлово-комунальних послуг та не може належним чином користуватися і розпоряджатися зазначеною квартирою, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Факт визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.6).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 81, 133, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактична адреса проживання: АДРЕСА_2.

Рішення суду складене 13 березня 2019 року.

Суддя Л.М.Виниченко