ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 14 грудня 2016 року о 19 годині 50 хвилин на пр. Героїв у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено його автомобіль «SEAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, чим спричинено матеріальну шкоду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС».

Після дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль було оглянуто у присутності представника відповідача у ПП «Аеліта Моторс», на підставі чого було встановлено, що станом на 26 грудня 2016 року, розмір витрат, які необхідні для відновлення ушкодження транспортного засобу становлять суму у розмірі 80 225,69 грн.

Враховуючи викладене та уточнення позовної заяви, просив суд стягнути з відповідача ПрАТ "СГ "ТАС" на свою користь матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП в розмірі 36 895, 34 грн. Стягнути зі співвідповідача ОСОБА_1на свою користь різницю між фактичними збитками, заподіяними внаслідок ДТП та сумою страхового відшкодування в розмірі 52 756,35 грн і моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 52 756, 35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, грошові кошти у сумі 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, грошові кошти у сумі 30,50 грн, як судові витрати, судовий збір у сумі 2 282,26 грн., а всього стягнуто грошових коштів на загальну суму 57 569, 11 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до неї та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно стягнуто матеріальну шкоду зі ОСОБА_1, оскільки страховою компанією виплачено страхову виплату у значно меншому розмірі, ніж встановлений ліміт відповідальності за заподіяну шкоду. Отже непред'явлення вимог до страховика є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 грудня 2016 року о 19 годині 50 хвилин на пр. Героїв у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль позивача «SEAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, чим спричинено матеріальну шкоду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8676540 (а.с. 35), відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було оглянуто у присутності представника відповідача у ПП «Аеліта Моторс», на підставі чого було встановлено, що станом на 26 грудня 2016 року розмір витрат, які необхідні для відновлення ушкодженого транспортного засобу становлять суму 80 225 гривень 69 копійок (а.с. 11-14). Для отримання страхового відшкодування ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із відповідною заявою (а.с.15).

Проте, відшкодування спричинених збитків страховою компанією не відбулося, у зв'язку з чим позивачем надано новий розрахунок станом на 13 жовтня 2017 року у сумі 89 651,69 грн.(а.с. 45).

З метою визначення розміру матеріального збитку, який був завданий ОСОБА_2, за заявою ПАТ «СГ «ТАС» 15 березня 2017 року було проведено експертне автотоварознавче дослідження, згідно висновку № 4514 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «SEAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням запасних частин, становить 36 895,34 грн. (а.с.55-63).

В судовому засіданні першої інстанції було встановлено та не заперечувалося сторонами те, що позивачем отримано суму страхового відшкодування від ПАТ «СГ «ТАС» в розмірі 35 895,34 грн, тому цей факт на підставі ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у суді.

Вказаний розмір страхового відшкодування позивачем не оскаржувався, отже позивач надав свою згоду на виплату йому відшкодування в розмірі 35 895,34 грн. (а.с.132).

За таких обставин, ПАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_2 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування.

Страховиком ПАТ «СГ «ТАС» у порядку, встановленому чинним законодавством України та договором страхування, здійснено необхідні дії щодо визначення розміру шкоди, завданої у ДТП, та виплати страхового відшкодування (а.с.126-129).

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов'язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов'язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Суд першої інстанції встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є саме завдавач шкоди - ОСОБА_1

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матерільної шкоди відсутні, оскільки саме на ПАТ "СГ"ТАС" покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові по справі № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808цс15).

Страховиком ПАТ «СГ «ТАС» у порядку, встановленому чинним законодавством України та договором страхування, здійснено необхідні дії щодо визначення розміру шкоди, завданої у ДТП, та виплати страхового відшкодування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 52 756, 35 грн з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є безпосереднім заподіювачем моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_2 зазнав у зв'язку із пошкодженням його автомобіля, зміною його життєвого укладу.

Таким чином, враховуючи характер моральної шкоди, вину відповідача, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції, керуючись ст.1167 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає зміні, зменшенню з 2 282, 00 грн до 640,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 52 756, 35 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 52 756, 35 грн відмовити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року в частині визначення розміру стягнутого судового збору змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2018 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 2 500 грн залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 960,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова