Справа № 372/2779/19 Головуючий 1 інстанція- Потабенко Л.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном і встановлення земельного сервітуту,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном і встановлення земельного сервітуту частково задоволена заява представника позивача ОСОБА_2 та забезпечено позов шляхом заборони відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті здійснювати дії щодо: розкопування, розкриття, блокування, зупинення роботи, пошкодження, перекривання, від`єднання від електромереж та їх функціонування, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційної мережі, каналізаційної насосної станції, каналізаційних колодязів, газової мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, рекреаційних зон, тенісного корту, басейну, фруктового саду, парку, спільної в`їзної групи, приміщень охорони та допоміжних приміщень до будинку АДРЕСА_1 що на праві власності належить позивачу.

Також, заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті вчиняти дії щодо псування, знесення, демонтування, об`єктів спільного використання, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційні мережі, каналізаційні насосні станції, каналізаційні колодязі, газові мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, об`єкти благоустрою спільного використання будинку АДРЕСА_1 що на праві власності належить ОСОБА_2

- 2 -

Цією ж ухвалою зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті у вийнятковому (аварійному випадку) негайно допустити на частину своєї земельної ділянки кадастровий номер :03:041:0107 за адресою: АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:041:0047 за адресою: АДРЕСА_1 для проведення ремонтних робіт до каналізаційної мережі (її складових, каналізаційної насосної станції) які знаходяться на території їхземельних ділянок та під`єднані до будинку 4/18, який розташований АДРЕСА_1 , та знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :03:041:0122, та на праві власності належить ОСОБА_2 з залученням ним ремонтних, будівельних організацій, їх працівників, техніки тощо.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідач ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Пархоменка С.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухвали, порушення при її постановленні норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що позивачем жодним чином не обгрунтовано та не підтверджено доказами необхідність вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі тими, заходами про які просить заявник у клопотанні. Вжиті судом заходи забезпечення позову порушують право власності відповідача на належне йому нерухоме майно, які гарантовані ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд не врахував, що застосовані ним заходи забезпечення позову є тотожними за своїм змістом заявленим позовним вимогам, що суперечить цивільному процесуальному закону (ч.10 ст.150 ЦПК України). Суд застосував заходи забезпечення позову передчасно, без з`ясування наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, з порушенням засад диспозитивності, змагальності і пропорційності та без урахування інтересів відповідача. Суд не врахував особливості спорів з приводу встановлення сервітуту і судову практику з цього приводу, і як наслідок не звернув уваги на відсутність доказів про неможливість задоволення інтересів позивача у інший спосіб ніж встановлення сервітуту. Станом на дату подання апеляційної скарги відсутня ухвала про відкриття провадження у справі.

Позивач ОСОБА_2 в особі адвоката Перепелиці С.О. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно вжив заходи забезпечення позову з огляду на характер спору, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ОСОБА_1 подав письмові пояснення, де вказав, що ухвалу Київського апеляційного суду про відкриття провадження від 03 жовтня 2019 року позивач отримав 29 жовтня 2019 року, а відзив поданий 6 листопада 2019 року, тобто із пропуском встановленого судом 5-ти денного строку, а тому відзив згідно ст.126 ЦПК України має бути залишений без розгляду.

Колегія суддів, відхиляє такі доводи відповідача, оскільки 29 жовтня 2019 року позивач отримав судову повістку-повідомлення про виклик в судове засідання на 07 листопада 2019 року на 11-45 год., про що зазначено у повістці (а.с.94,173). Рекомендоване повідомлення про отримання позивачем копії ухвали Київського апеляційного суду про відкриття провадження та копії скарги в матеріалах справи відсутнє, а тому колегія суддів приймає до уваги відзив на апеляційну скаргу, як поданий з дотриманням положень процесуального закону.

- 3 -

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Александрук Р.А. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської обалсті як незаконну.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Перепелиця С.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник адвокат Мороз В.В. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_4 13 листопада 2019 року та відміткою пошти про відсутність ОСОБА_6 за місцем проживання, що відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки. ОСОБА_4 до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Решта учасників справи належним чином повідомлялися судом про час розгляду справи, до суду не з`явилися причин неявки не повідомили, а тому колегія прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності.

Колегія суддів відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_2 адвоката Перепелиці С.О. про необхідність явки в судове засідання Козинської селищної ради, оскільки селищна рада отримавши копію апеляційної скарги (а.с.177) відзиву на скаргу не подала, а отримавши судову повістку (а.с.174) до суду не з`явилася, що у свою чергу свідчить про небажання у селищної ради скористатися своїми процесуальними правами.

При цьому колегія суддів враховує, що встановлений ч.1 ст.371 ЦПК України тридцятиденний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду витік.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню

- 4 -

цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 01 серпня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, яка подана одночасно із позовною заявоюі мотивована тим, що він є власником будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :03:41:0122 по АДРЕСА_2 . Близько півтора року тому до них звернулися представники відповідачів і повідомили про придбання сусіднього будинку та ділянки по АДРЕСА_3 і запропонували йому та третій особі ОСОБА_4 викупити у них їх будинки. Після відмови вказані оосби стали створювати умови щодо неможливості проживання у житлі та труднощі у використанні об`єктів спільного користування, а саме комунікаційних мереж водопостачання та водовідведення, каналізаційної мережі, каналізаційної насосної станції, каналізаційних колодязів, газової мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку. Зокрема відповідачами було заблоковано каналізаційний колодязь, що заблокувало роботу каналізаційної мережі будинку позивача. Окрім того, він отримав вимогу про знесення тенісного корту, засипано та забетоновано колодязь, через який проходить мережа теплопостачання до його будинку, у зв`язку з чим необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки у своїй заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, то наявні правові підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів частковопогоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, або встановленням обов`язку вчинини певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.

Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захист її прав.

Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку інших учасників з тим, щоб забезпечити позивачу

- 5 -

реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті у вийнятковому (аварійному випадку) негайно допустити на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:041:0107 та на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:041:0047 за адресою: АДРЕСА_1 для проведення ремонтних робіт до каналізаційної мережі (її складових, каналізаційної насосної станції) та під`єднані до належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виник спір щодо перешкод позивачу з боку відповідачів у користуванні будинком.

Даний вид забезпечення позову стосується і пов`язаний із позовними вимогами позивача про зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні будинком та земельними діляками, в тому числі шляхом зобов`язання не блокувати каналізаційну мережу та не перешкоджати у доступі до неї.

А доводи позивача щодо наявних перешкод підтверджуються адресованим позивачу листом ТОВ «Вілія-буд» від 22 липня 2017 року про те, що каналізаційна система його будинку не працює у зв`язку із штучним блокуванням каналізаційної насосної станції (КНС),

- 6 -

розміщеної в каналізаційному колодязі поблизу будинку по АДРЕСА_3 , який заблоковано (забетоновано) будівельними матеріалами та відповідними знімками цього колодязя (а.с.128, 142-143,149).

При цьому, зобов`язання відповідачів у вийнятковому (аварійному випадку) негайно допустити на частину земельної ділянки для проведення ремонтних робіт до каналізаційної мережі (її складових, каналізаційної насосної станції) та під`єднані до належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення та ефективного захисту прав позивача, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. При цьому колегія суддів враховує, що даний захід не є тотожним позовним вимогам, які є значно ширшими та об`ємнішими.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення позову, який не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Водночас колегія суддів не може погодитися із застосуванням судом таких заходів забезпечення позову, як заборони відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті здійснювати дії щодо: розкопування, розкриття, блокування, зупинення роботи, пошкодження, перекривання, від`єднання від електромереж та їх функціонування, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційної мережі, каналізаційної насосної станції, каналізаційних колодязів, газової мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, рекреаційних зон, тенісного корту, басейну, фруктового саду, парку, спільної в`їзної групи, приміщень охорони та допоміжних приміщень до належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 , а також шляхом заборони відповідачам до вирішення спору по суті вчиняти дії щодо: псування, знесення, демонтування, об`єктів спільного використання, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційні мережі, каналізаційні насосні станції, каналізаційні колодязі, газові мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, об`єкти благоустрою спільного використання належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 .

Як вище вказувалося, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Постановлюючи ухвалу про вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову, суд не звернув уваги на відсутність доказів наявності фактичних обставин, які б давали підстави для застосування цих заходів.

В матерілах справи відсутнє підтвердження вчинення будь-яких інших дій, окрім блокування каналізаційної мережі, які б давали достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, вживаючи вищевказані заходи забезпечення позову суд не врахував їх відповідність вимогам вимогам законодавста, яке ругулює відносини власності, та ступінь пропорційності втручання вжитими заходами у право власності відповідача та урахування його інтересів.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані

- 7 -

законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи апеляційну скаргу колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Отже, дана норма Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку втручання у право власності скаржника шляхом вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову по-перше, обмежує його права власника виконувати роботи, в тому числі будівельні, на належній йому ділянці, і по-друге, не відповідає закону, поскільки відсутні передбачені для цього законом підстави, а відтак не є пропорційним переслідуваній меті.

Окрім того, відповідно до приписів п.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Постановлюючи ухвалу про вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову, суд не звернув уваги на наведені приписи процесуального закону та вжив заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню значної частини позовних вимог, хоча при цьому спір не вирішується по суті.

Суд наведеного не врахував і постановив необгрунтовану ухвалу у вказаній частині.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність

- 8 -

висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала суду в частині заборони відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті здійснювати дії щодо: розкопування, розкриття, блокування, зупинення роботи, пошкодження, перекривання, від`єднання від електромереж та їх функціонування, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційної мережі, каналізаційної насосної станції, каналізаційних колодязів, газової мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, рекреаційних зон, тенісного корту, басейну, фруктового саду, парку, спільної в`їзної групи, приміщень охорони та допоміжних приміщень до належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 , а також шляхом заборони відповідачам до вирішення спору по суті вчиняти дії щодо: псування, знесення, демонтування, об`єктів спільного використання, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційні мережі, каналізаційні насосні станції, каналізаційні колодязі, газові мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, об`єкти благоустрою спільного використання належного позивачу будинку по АДРЕСА_2 підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву представника позивача адвоката Перепелиці С.О. в цій частині апеляційний суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з викладених вище підстав, а саме у зв`язку із відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та їх непропорційністю щодо втручання у здійснення відповідачами права власності на належне їм нерухоме майно.

В іншій частині колегія суддів залишає ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2019 року в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті здійснювати дії щодо: розкопування, розкриття, блокування, зупинення роботи, пошкодження, перекривання, від`єднання від електромереж та їх функціонування, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційної мережі, каналізаційної насосної станції, каналізаційних колодязів, газової мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, рекреаційних зон, тенісного корту, басейну, фруктового саду, парку, спільної в`їзної групи, приміщень охорони та допоміжних приміщень до будинку АДРЕСА_1 що на праві власності належить позивачу, а також шляхом заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до вирішення спору по суті вчиняти дії щодо псування, знесення, демонтування, об`єктів спільного використання, комунікаційних мереж, мережі водопостачання та водовідведення, каналізаційні мережі, каналізаційні насосні станції, каналізаційні колодязі, газові мережі, мережі теплопостачання, мережі електропостачання, мережі зв`язку, об`єкти благоустрою спільного використання будинку АДРЕСА_1 що на праві власності належить ОСОБА_2 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання в цій частині.

- 9 -

В іншій частині ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: