Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 306/209/17

провадження № 61-43541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та просив: - визнати виконавчий лист у справі № 306/1198/15-ц, виданий Свалявським районним судом Закарпатської області 27 липня 2015 року, про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 2 240 177, 45 грн індексу інфляції за весь час прострочення, 569 252 грн трьох відсотків річних, 6 626 005, 95 грн пені, а всього 18 007 089, 40 грн; - стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 2 500 000 грн курсової різниці; - вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 240 177, 45 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання, 569 252 грн трьох відсотків річних та 2 567 000 грн курсової різниці.

Вирішено питання судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_6, який не був учасником справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних і пені закрито.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не був стороною у справі та суд оскарженим рішенням не вирішував питання про його права та обов'язки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року стосується його прав та обов'язків, оскільки відповідач ОСОБА_5 отримувала від ОСОБА_4 грошові кошти у позику в період перебування із заявником у зареєстрованому шлюбі.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та курсової різниці.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року у справі № 306/1198/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 стягнуто з останньої на користь позивача 8 568 000 грн заборгованості за договором позики та 3 654 грн судового збору. Проте ОСОБА_5 жодної суми на погашення вказаної заборгованості не сплатила та прострочила виплату заборгованості за договором позики на 808 днів, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Тому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь: 2 240 177, 45 грн індексу інфляції за весь час прострочення, 569 252 грн трьох відсотків річних, 6 626 005, 95 грн пені, а всього 18 007 089, 40 грн; 2 500 000 грн курсової різниці; визнати виконавчий лист у справі № 306/1198/15-ц, виданий Свалявським районним судом Закарпатської області 27 липня 2015 року, про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_5 2 240 177, 45 грн індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання, 569 252 грн трьох відсотків річних та 2 567 000 грн курсової різниці. В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

02 лютого 2018 року ОСОБА_6, який не був учасником справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що вказане рішення стосується його прав та обов'язків.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних і пені закрито.

Суд апеляційної інстанції, застосувавши положення статті пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, зробив висновок про те, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року не вирішувалося питання про права та обов'язки ОСОБА_6, що є підставою для закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Установивши, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2017 року не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_6, який не є стороною договору позики та на якого судом не покладався обов'язок повернення коштів, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат