ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/583/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя -доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариства «Акцент-Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Романенко В.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 30.05.2017 року о 10 год. 05 хв. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

27 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося в суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач обґрунтовує позов тим, що згідно до укладеного договору від 30 березня 2011 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, допустила утворення заборгованості, ПАТ «Акцент-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 64 756, 99 грн. за кредитним договором № б/н від 30 березня 2011 року, яка складається з: 6 943, 68 грн. - заборгованості за кредитом; 51 453, 45 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом ; 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 059, 86 грн. - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 стягнення боргу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість в сумі 59 497, 13 грн., судові витрати в сумі 1 000 грн., а всього 60 497,13 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що суд першої інстанції, не належним чином дослідив докази та доводи відповідача з приводу пропуску строку позовної давності. Також ОСОБА_1 вказує, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної даності для стягнення цих платежів слід обчислювати з моменту (дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

ОСОБА_1 вказує, що не згодна із розрахунками банку, оскільки інформація, що вона здійснювала платежі по погашенню боргу протягом 2013 -2016 років не відповідає дійсності, так як вона вказаних платежів не сплачувала. Вона стверджує, що останній раз здійснила операцію по картці 30.11. 2013 року, знявши кошти в розмірі 105 гривень, та на вказану дату мала борг у розмірі 6755, 96 грн. ОСОБА_1 зазначає, що будь - яких інших операцій з даною карткою впродовж із 30.11 2013 року до цього часу не проводила.

Строк дії картки вийшов 07. 2014 року. Тому відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 не погоджується із висновками суду та прийнятим рішенням, яке, з її точки зору, є незаконним та таким, що суперечить діючому законодавству, тому не може залишатись в силі, і підлягає скасуванню.

Крім того, відповідач посилається, що позивачем не надано підтверджуючих документів з приводу сплати боргу чи процентів по кредиту за період з 11.12. 2013 року по 29.11. 2016 року, а суд дійшов помилкових висновків, надаючи оцінку доказів з приводу сплати вище вказаних платежів за даний період відповідачем.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції , яким частково задоволено позовні вимоги та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» відмовити повністю.

Відзив на адресу апеляційного суду Черкаської області на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалоюапеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року - залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, та ухвалою апеляційного суду Черкаської області, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Черненко В.А., задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим суду була передана для розгляду вказана цивільна справа.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду головуючого (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Нерушак Л.В. та суддів у складі колегії: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, який з`явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом допущено порушення норм матеріального права.

Вирішуючи спір та постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору від 30 березня 2011 року, заборгованість не погасила, а тому відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 1054, 1050 ЦК України заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Вирішуючи питання про стягнення пені та комісії, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 258 ЦК України, оскільки стягнути неустойку ( пеню) можливо лише в межах спеціальної позовної давності в один рік.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно до укладеного договору № б/н від 30 березня 2011 року ОСОБА_1 отримала платіжну картку з початковою сумою кредитного ліміту в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8).

Строк дії картки встановлено до липня 2014 року.

В заяві анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання «банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/page.php731, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 8-9).

Згідно з наданою ПАТ «Акцент-Банк» довідкою 16 січня 2013 року картку № НОМЕР_1 було перевипущено на універсальну картку № НОМЕР_2 (а.с.115) .

02 березня 2013 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 7 000,00 грн.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов (а. с. 8-12).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки підтверджується те, що банком неодноразово було змінено кредитний ліміт відповідачу ОСОБА_1 , в тому числі останній раз 02 березня 2013 року встановлено 7 000 грн. (а. с. 115).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи вимоги банку, виходив з того, що доведеною є заборгованість в розмірі 58 397, 13 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6 943, 68 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 51 453,45 грн., оскільки відповідач ОСОБА_1 власноручно підписала анкету - заяву і дані обставини не заперечувались нею в судовому засіданні.

Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією, то суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення даних вимог позивача, а саме задовольнив вимоги банку про стягнення заборгованості в межах одного року за період з 31 грудня 2015 року по 29 листопада 2016 року, що складає 1100 грн. Штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 3 059, 86 грн. (процентна складова) судом першої інстанції не було стягнуто з посиланням на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості зі сплати процентів та неустойки після закінчення строку кредитного договору, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно частини 4 статті 267 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи згідно стаття 261 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, останній платіж за картковим рахунком відповідача ОСОБА_1 було внесено 29 квітня 2014 року у розмірі 1500,00 грн. Крім того, судом встановлено, що відповідач систематично користувалася платіжною карткою та періодично погашала заборгованість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду в межах строку позовної давності у грудні 2016 року.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином відповідно стаття 599 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно стаття 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання ; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди , що встановлено стаття 611 ЦК України.

За змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги вищевикладені норми права, дійшла висновку, що оскільки строк дії картки закінчився у липні 2014 року, то відповідно після закінчення строку дії картки нарахування процентів за користування кредитом є неправомірним. Отже, у відповідності до наданих розрахунків позивача у підтвердження позовних вимог, стягненню заборгованості по процентам за користування кредитом з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» за неналежне виконання кредитного договору підлягає лише 984, 79 грн., тому вимоги банку в цій частині підлягають частковому задоволенню .

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання .

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Проте, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, тобто лише за рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, на відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини 2 статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

З наведених норм чинного законодавства та матеріалів справи вбачається, що позивачем було порушено строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), оскільки останній платіж за картковим рахунком відповідача було внесено 29 квітня 2014 року у розмірі 1 500 грн., а позивач звернувся до суду у грудні 2016 року, тому колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача відносно стягнення неустойки (пені, штрафу).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення пені та штрафів є обгрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів.

Апеляційний суд, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за тілом кредиту в розмірі 6568 грн. 59 грн., який зазначено в розрахунку банком, станом на 31.07.2014 рік в добровільному порядку ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявні правові підстави для часткового задоволення вимог банку та стягнення в примусовому порядку з боржника ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6568 грн. 59 коп., що також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими лише щодо відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог із застосуванням строку позовної давності, але приймаючи до уваги вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог банку повністю, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, та стягнення на користь позивача ПАТ «Акцент-Банк» із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 568 грн. 59 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 984 грн. 79 коп., всього 7553 грн. 38 коп. В іншій частині вимог банку відмовити.

Згідно статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних задоволених вимог банку, стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягають судові витрати в сумі 354, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд.,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 о стягнення боргу - скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість в сумі 6 568, 59 грн. - заборгованість за кредитом, 984, 79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, всього 7553 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати за сплату судового збору частково в сумі 354, 20 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов