Справа № 159/1324/19 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М.
Провадження № 22-ц/802/1037/19 Категорія: 29 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної шкоди. Позов мотивує тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить їй на праві власності. У 2018 р. вона провела у квартирі капітальний ремонт. 10.01.19 р. з вини відповідача, який є її сусідом згори і власником кв. АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, мало місце залиття її квартири. Факт залиття зафіксований актом обстеження від 24 січня 2019 року, складеним уповноваженим представником ТзОВ "К.П.Верес", яке надає мешканцям їх багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Розмір завданої їй залиттям квартири шкоди підтверджується зведеним кошторисом розрахунку вартості будівництва (відновлювального ремонту квартири) № 01/19-ЗК, який включає в себе дефектний акт та локальний кошторис на будівельні роботи, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту складає 17236 грн.

Відповідач свою вину визнає, однак добровільно відремонтувати пошкоджене майно чи відшкодувати вартість ремонтних робіт як матеріальну шкоду, не бажає.

Вона зазнала чималих незручностей у зв`язку з неможливістю вирішення спору у досудовому порядку, хоча нею проводилися заходи досудового врегулювання спору шляхом переговорів з відповідачем. У неї траплялись порушення сну, вона переживає постійні стреси та емоційні потрясіння (тривогу, невпевненість, переживання), відчуває психічне напруження, стурбованість через тривалість ситуації; витрачає свій час та ресурси для звернення до суду. Вона має слабке, підірване здоров`я, має інвалідність 2 гр., медичні протипоказання щодо будь - яких фізичних навантажень. Відновлювальний ремонт квартири і його вартість при розмірі пенсії 1497 грн є для неї стресовою ситуацією, що триває вже 2 місяці. Усі ці негативні емоції та переживання завдають їй моральної шкоди, що негативно позначається на її психологічному та фізичному стані і призводить до моральних страждань.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 17236 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

Рішенням Ковельського міськрайонного суд Волинської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 236 грн майнової шкоди та 2 000 грн моральної шкоди, а всього: 19 236 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн 40 коп судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає рішення прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що акт обстеження від 24.01.2019 року, в якому зафіксовано залиття квартири позивача, є неналежним доказом. Також неналежним доказом є показання свідка ОСОБА_3 , оскільки відповідач був відсутній при його допиті і не повідомлений про судовий розгляд, локальний кошторис на будівельні роботи на поточний ремонт квартири по АДРЕСА_4 , оскільки ним встановлена договірна ціна на ремонт квартири, а не встановлення збитків в результаті затоплення. Він визнає, що 10.01.19 року в його квартирі стався витік води, ним було попереджено сусідів, але йому нічого невідомо про затоплення квартири позивача 24.01.2019 року, з цього питання сусіди до нього не зверталися, 24.01.2019 року, коли складено акт, ніяких протікань води не було. Позивачем не доведено ні наявності шкоди, ні вини відповідача, ні причинного зв`язку між діями відповідача і завданою шкодою. Просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду від 20.08.2019 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що залиття належної позивачу квартири сталося з вини відповідача, який є власником квартири, що знаходиться поверхом вище. Вартість витрат на відновлення пошкоджень позивачем повністю доведена та відповідачем не спростована, а тому матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Оскільки відповідач відразу після виявлення несправності крана попередив позивача про залиття квартири і цим сприяв зменшенню наслідків залиття; після цього намагався частково відшкодувати завдані ним збитки, пропонуючи позивачеві гроші чи ремонт, що не знайшло згоди самої позивача, суму морального відшкодування суд визначив в розмірі 2 000 грн, задовольнивши вимоги позивача у цій частині частково.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником і проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає у кв. АДРЕСА_5 з 31.05.18 р, яка знаходиться поверхом вище.

З Акту обстеження від 24.01.19 р. встановлено, що майстром ТзОВ «К.П. Верес» було виявлено у квартирі позивача затоплення стелі коридору і ванної кімнати в обсязі 8, 2 м. кв.

Відповідно до копії зведеного кошторисного розрахунку вартості поточного ремонту квартири позивача з станом на 29.01.19р., вартість необхідного ремонту складає 17 236 грн.

Відповідач в судовому засіданні визнав ту обставину, що 10.01.2019 року в його квартирі стався витік води і ним було попереджено сусідів, що вода, яку вони не встигли зібрати може потрапити до їх квартири.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Встановивши, що внаслідок залиття належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 , що сталося з вини відповідача, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 17236 грн, розмір якої відповідачем ОСОБА_2 спростовано не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування цієї шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції, відповідно до вимог норм закону, врахувавши характер вчинених дій, якими позивачу завдано шкоди, ступінь вини відповідача, глибину душевних і фізичних страждань позивача, а також вимог розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, є адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт від 24 січня 2019 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки в ньому наведені: дата та місце складання; особа, яка склала акт; місце, де трапилося залиття; наслідки залиття. В свою чергу, відповідач, всупереч ст. ст. 12, 81 ЦПК України жодного доказу на спростування факту залиття квартири позивача, суду не надав. Більше того, сам визнав, що 10.01.2019 року в його квартирі стався витік води і він попереджав сусідів про можливі наслідки, після цієї події ходив до сусідів з метою врегулювати спір мирним способом.

Наданий позивачем акт не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Аргументи скарги про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаному акті.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 у заподіянні ОСОБА_1 шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість.

Посилання у скарзі на те, що наданий позивачем кошторис не містить об`єктивного розміру завданої шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не спростував розмір цієї шкоди. Відповідач не заявляв клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування питання щодо причин залиття квартири та розміру заподіяної позивачу майнової шкоди.

Показання допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків узгоджуються між собою і не суперечать встановленим обставинам справи. Покликання про те, що показання свідка ОСОБА_3 є неналежним доказом, оскільки він допитувався у відсутності відповідача, є безпідставними, оскільки судом роз`яснювалося відповідачу право заявити клопотання про їх повторний допит у його присутності, однак він такого клопотання не заявляв.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: