Справа № 275/323/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року смт Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача- Штундюка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу № 275/ 323/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ " Приватбанк" 02.05.2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав їй кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Свої зобов'язання з передачі грошових коштів банк виконав.

В порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 05.04.2018 року заборгованість відповідачки перед банком складає 93623,79 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 3891,70 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 80835,72 грн.; заборгованості за пенею та комісією 4200,00 грн.; штрафу (фіксована частка) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 4446,37 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 93623,79 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

Представник відповідачки надав суду відзив в якому зазначив, що дійсно між ОСОБА_2 та банком 15.08.2008 року було укладено кредитний договір. В період з дня укладення договору та до 09.07.2014 року ОСОБА_2 належним чином виконувала зобов"язання, взяті на себе по кредитному договору. З серпня 2014 року відповідачка, не маючи фінансової змоги виконувати зобов'язання по кредитному договору, припинила їх виконання, оскільки до 17.06.2014 року вона проживала та працювала в м.Торезі Донецької області, а після окупації звільнилася з роботи і змінила місце проживання.

Відповідно до статті 2 Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Незважаючи на те, що відповідачка відповідно до вимог зазначеного Закону переселилася з населеного пункту м. Торез Донецької області, де проводилася антитерористична операція, порушуючи вимоги Закону, позивач нарахував їй безпідставно пеню та штрафи на заборгованість.

Також зазначив, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом двох місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому автоматично пролонговується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

В заяві відповідачки від 15.08.2008 року, яка є складовою частиною кредитного договору, передбачено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 15.08.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, який приєднано до позовної заяви, останній раз погашення суми кредиту відповідачкою відбулося 09.07.2014 року. Таким чином, черговий платіж відповідачкою було несплачено 09.08.2014 року, тому саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності. Позивач до суд з вищевказаною позовною заявою звернувся 02.05.2018 року, майже через чотири роки.

Просив застосувати до даних правовідносин трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, посилаючись при цьому також на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові суду від 19.03.2014 року ( справа № 6-14 цс.) та постанові від 06.11.2013 року.

Представником позивача надано відповід на відзив, в якій вказав, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт на картку, видано картку, а сума мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Згідно п.3.1.3 у разі закінчення строку дії картки, картка продовжується Банком на новий строк, шляхом надання Клієту картки з новим строком дії. Відповідачка зверталася з заявою до Банку про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі і на перевипущеній картці. Також зазначив, що оскільки договір оформлений ще 15.08.2008 року остання звірка паспортних даних здійснювалася саме при укладенні договору, тому при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживала відповідачка. На сьогоднішній день відповідачка до Банку з метою списання штрафних санкцій не зверталася, хоча Банком і налаштовано прийняття таких заяв, як через відділення Банку, так і шляхом подачі заяви через сайт Банку.

Щодо строку позовної давності, то позивач вказав, що картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії картки, що видавалася відповідачці, є останній день 09.2015 року, а позов подано 20.04.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Підстав для застосуванння позовної давності до позовних вимог немає, оскільки строк позовної давності дотримано при зверненні до суду, тому просив позовні вимоги задоволити в повному об'ємі.

В суді представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити.

В суді представник відповідача- Штундюк О.А. позовні вимоги не визнав, дав пояснення, аналогічні викладеним в відзиві на позов, вважав, що твердження позивача про те, що відповідачка отримувала три кредитні картки не відповідає дійсності та ніякими доказами не підтверджено. Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 15.08.2008 року нею було отримано лише одну кредитну картку, а саме за № 545758 . Про те, що відповідачем було дійсно отримано лише одну кредитну картку підтверджено підписом ОСОБА_2 в заяві. Інші кредитні картки, на які посилається представник позивача в своїй відповіді на відзив, ОСОБА_2 не отримувала. Вважав, що сама лише довідка від 19.09.2018 року, яка долучена до відповіді на відзив, не може бути незаперечним та достатнім доказом того, що ОСОБА_2 отримувала картку № 797098 зі строком дії до 09.2015 року, без інших доказів, а саме без документів, які підтверджують отримання відповідачем даної картки. Враховуючи, що термін дії картки № 545758 невідомий, останній платіж відповідачка здійснила 09.07.2014 року а інші докази, які б підтверджували отримання ОСОБА_2 нової картки після закінчення дії першої відсутні, то вважав, що всі строки позовної давності для звернення до суду минули. Просив застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову з даних підстав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15.08.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір був укладений у формі анкети - заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_2, остання погодилася, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до даних Умов і правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та правилам, заява не містить ( а.с.13).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що крім встановленого кредитного ліміту на картку Банк надає кредит у вигляді відновлювальної і не відновлювальної лінії. Особливістю кредитного ліміту є те, що кредит, який надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши всю заборгованість за кредитним лімітом, може знову користуватися кредитними коштами у межах, що не перевищує визначеного кредитною угодою ліміту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що надана банком, заборгованість ОСОБА_2 за договором кредиту від 15.05.2008 року станом на 05.04.2018 рік становить: 93623,79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3891,70 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 80835,72 грн.; заборгованості за пенею та комісією 4200,00 грн.; штрафу (фіксована частка) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 4446,37 грн. Останній платіж на погашення кредиту було здійснено 09.07.2014 року (а.с.8-12).

З довідки № 3-ОК від 06.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно працювала продавцем-консультантом в магазині " Продукти-405 " ТОВ "АТБ-Маркет" в м. Торезі Донецької області з 23.07.2013 року по 17.06.2014 року (а.с.63)

З довідки № 2763 від 28.11.2014 року слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, а фактично проживала ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 64).

В суді представник позивача стверджував, що ОСОБА_2 було видано три картки, а саме:№ 545758, № 785099, № 797098, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року. На підтвердження отримання ОСОБА_2 останньої картки надав копію фото, де ОСОБА_2 в руках тримає картку.

Представник відповідача в суді не заперечував, що на вказаному фото зображена ОСОБА_2, але заперечував , що в неї в руках картка з номером вказаним позивачем.

Суд, дослідивши надане позивачем фото, встановив, що фото не містить дати та з фото не можливо ідентифікувати номер картки, яку тримає в руках ОСОБА_2.

З наданої позивачем довідки від 19.09.2018 року, за підписом юрисконсульта ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_2 було видано три картки, а саме:№ 545758, № 785099, № 797098, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року(а.с. 73).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за період з 01.08.2008 року по 04.12.2018 року, що надані позивачем, останній платіж на погашення кредиту був здійснений ОСОБА_2 09.07.2014 року (а.с.11, зворот).

Також з цього ж розрахунку вбачається, що незважаючи на вимоги Закону України " Про тимчасові заходи на період проведення антитеротистичної операції" Банк продовжував нараховувати ОСОБА_2 пеню і штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що позивачка отримувала картку №797098 строк дії якої складає три роки і закінчується в остангній день 09.2015 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж ОСОБА_2 здійснила 09.07.2014 року, а до суду позивач звернувся 02.05.2018 року.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року по справі № 6-14 цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи , що відповідач не заперечував в суді факт укладення договору та отримання коштів за договором, а заперечував розмір заборгованості, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з моменту останнього платежу, здійсненого відповідачкою - 09.07.2014 року до моменту звернення позивача до суду- 02.05.2018 року, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив.

На підставі ст. ст.256,267,261,267, 509, 525, 526, 549, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 10-13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду безпосередньо або через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 13.03.2019 року.

Суддя Л. І. Лівочка