Єдиний унікальний номер 233/338/18 Номер провадження 22-ц/804/3001/19

Номер провадження 22-ц/804/3001/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмуті апеляційну скаргу Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Каліуш О.В.. у м. Костянтинівка Донецької області, повний текст складено 16 вересня 2019 року) у цивільній справі № 233/338/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа Служба Безпеки України про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 03.09.2014 року в ході артобстрілу м. Дебальцеве Донецької області їй були заподіяні поранення лівої половини грудної клітини, лівого стегна, кішківника, хребта, ліктьового суглоба лівої руки та інші поранення. Крім того, внаслідок отриманих поранень у неї була перервана вагітність та в подальшому встановлена третя група інвалідності.

10.09.2014 року СВ Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області до ЄРДР № 0001005 були внесені відомості за фактом отримання нею тілесних ушкоджень внаслідок проведення бойових дій у м. Дебальцеве Донецької області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України (закінчений замах на вбивство).

Проте, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні на сьогоднішній день не проводиться у зв`язку із неможливістю Дебальцевським МВ ГУМВС України Донецької області виконувати завдання, покладені законодавством України на даний підрозділ.

В той же час, в проваджені СВ Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області перебувало кримінальне провадження № 0001173 від 18.10.2014 року за фактом отримання нею тілесних ушкоджень під час бойових дій у м. Дебальцеве Донецької області 03.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України (терористичний акт).

18.09.2017 року кримінальне провадження № 0001173 було приєднано до кримінального провадження № 0001007.

Відповідно до останньої інформації з ЄРДР, яку їй повідомив слідчий, досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001007 здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, зокрема, за фактом заподіяння їй 03.09.2014 року в результаті артилерійського обстрілу м. Дебальцеве Донецької області поранень, внаслідок отримання яких у неї була перервана вагітність та в подальшому встановлена третя група інвалідності.

Заподіяння їй 03.09.2014 р. тілесних ушкоджень під час артилерійського обстрілу в м. Дебальцеве сталось на території, у той час підконтрольній українській владі.

Вважає, що Держава Україна зобов`язана виплатити їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., яка полягала у незворотних моральних стражданнях та хвилюваннях, спричинених їй заподіянням каліцтва та ушкодження здоров`я внаслідок терористичного акту, а також відсутністю ефективного, незалежного розслідування протягом більше ніж три роки.

При цьому зазначає, що її фізичні і моральні страждання відносяться до тяжких, бо вона втратила ненароджену дитину, отримала інвалідність, хвороби, порушення нервової системи, емоційного стану, тривожність, серйозні нервові розлади. Крім того, тілесні ушкодження суттєво обмежили її можливість виховання дочки, оскільки вона тривало лікувалась та продовжує це на даний час. Заподіяні тілесні ушкодження не дозволяють також пережити страшні події, так як з їх наслідками вона зустрічається кожного дня (продовжує лікуватися, не може працювати). Наразі вона відчуває себе неповноцінною, тому що вона втратила усе, що мала. Її втрати є довічними та більшою частиною непоправними.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 06 вересня 2019 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої терористичним актом, що призвів до заподіяння каліцтва та ушкодження здоров`я, а також відсутністю ефективного розслідування зазначеного злочину 620000 грн..

В апеляційній скарзі представник Кабінету Міністрів України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, крім того рішення суду першої інстанції було ухвалено з врахуванням неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи та неправильного дослідження і оцінки доказів.

Вважає,що висновок суду про поранення ОСОБА_1 в результаті антирерористичного акту є безпідставним, оскільки сам факт проведення антитерористичної операції не дає підстави вважати, що дії, наслідком яких було поранення позивача можна кваліфікувати як терористичний акт. Крім того даний факт повинен встановлюватись та кваліфікуватись у рамках кримінального провадження та бути відображеним у вироку суду. При цьому внесення відомостей до ЄРДР та здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0001173 є попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення та виключає визнання доведеним обставин кримінального правопорушення, навіть допускає можливість закриття кримінального провадження.

Вважає, що до виниклих відносин не можна застосовувати норми Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та Кодексу цивільного захисту населення України, оскільки перший не встановлює порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові терористичним актом, а другий не встановлює порядок відшкодування саме моральної шкоди постраждалим від надзвичайних ситуацій. На думку відповідача, спірні правовідносини регулюються ст.. 1167 ЦК України, а тому позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між ними.

Також посилається на те, що не може бути належним відповідачем у справі, оскільки в його компетенцію не входить боротьба з тероризмом або розслідування кримінального правопорушення, тому жодні дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України не мали наслідком спричинення шкоди позивачу. Крім того суд під час розгляду цивільної справи не має повноважень визначати правомірність рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в кримінальному проваджені, що спричинило пошкодження здоров`я позивача.

Порушенням норм процесуального права з боку суду першої інстанції відповідач вважає не зазначення в резолютивній частині рішення у якій частині рішення стосується Держави України в особі Кабінету Міністрів України, та покладення виконання зобов`язань визначених рішенням суду на Державну казначейську службу України.

Відзив на апеляційну скаргу від сторін не надійшов.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції із окружним адміністративним судом м.Києва, з`явились представник ОСОБА_1 -адвокат Шкрамада С.А., представник Кабінету Міністрів України- Богданов Р.К., представник Служби Безпеки України-Михальчук Ю.П.. Кулікова С. Г. та представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток (а.с.55-58,82 т.3) .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час артобстрілу м. Дебальцеве отримала оскольчасті поранення, в результаті чого є інвалідом третьої групи та із обов`язку Держави відшкодувати завдану шкоду внаслідок терористичного акту, що призвів для заподіяння каліцтва та ушкодження здоров`я позивача,чим спричинені моральні страждання.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.23,1167 ЦК України.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції. Зокрема, право на життя (стаття 2), справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини», суд зазначив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об`єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2012 року у справі «Катан та інші проти Молдови та Росії» суд зазначив, що хоча Молдова не має ефективного контролю над діями «ПМР» в Придністров`ї, той факт, що цей регіон визнається за міжнародним правом як частина території Молдови, тягне за собою обов`язок за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод використати всі доступні їй юридичні та дипломатичні засоби з тим, щоб продовжувати гарантувати здійснення прав і свобод, визначених Конвенцією, усіма особами, які там проживають (п. 110).

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому п. 1, ч.2 та ч.3 вказаної правової норми встановлює, що моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи.

Дана підстава відповідальності держави за завдану моральну шкоду незалежно від її вини також кореспондується із положеннями Цивільного кодексу України, зокрема - п.3 ч.2 ст.1167 ЦК (з огляду на наявність ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

За таких обставинах та, виходячи із системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2014 року в період часу з 20.30 до 21.30 під час артобстрілу м. Дебальцеве Донецької області ОСОБА_1 отримала оскольчасті поранення, а саме: поранення лівої половини грудної клітини, лівого стегна, кішківника, хребта, ліктьового суглоба лівої руки та інші поранення, в результаті чого проходила курс лікування.

За висновком судово-медичного огляду спричинені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які виникли від дії осколків в результаті вибуху вогнепального снаряда.

Зазначені обставини встановлені на підставі витягів з кримінальних проваджень №0001005 та № 0001007 (т.1 а.с.20), копії медичної картки стаціонарного хворого № 1786/413 (т.1 а.с.28-29), копії супровідного листка станції швидкої медичної допомоги (т.1 а.с.30-31), копії інформованої добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення (т.1 а.с.32-33), записом лікаря приймального відділення (т.1 а.с.34-37), копії виписки № 1786 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 (т.1 а.с.43-44).

Після обстрілу ОСОБА_1 була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до КЗ «Світлодарська міська лікарня», де отримувала медичну допомогу та проходила курс лікування по 29.09.2014 року.

З приводу отриманих поранень ОСОБА_1 по теперішній час проходить лікування та відповідні дослідження, зокрема, в Харківській обласній міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, Інституті патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України, КЗОЗ РТМО «Дергачівська ЦРЛ», Солонківській районній поліклініці, Дергачівській центральній районній лікарні, пансіонаті «Наш Дім», Харківській обласній клінічний інфекційній лікарні та комунальному закладі охорони здоров`я «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.1 а.с.51 -77).

З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, потребуючи проходження розширеного курсу лікування, ОСОБА_1 переїхала до с.Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи,що підтверджується відповідною довідкою.

16 листопада 2017 року висновком МСЕК за № 685254 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням .

Рішенням міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції від 26 квітня 2019 року № 5/Ш/7 (т.2 а.с.162) установлено факт одержання поранення (ушкодження здоров`я) ОСОБА_1 від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння 03.09.2014 року на території проведення антитерористичної операції.

10.09.2014 року СВ Дебальцевського МВ ГУМВС України в Донецькій області до ЄРДР № 0001005 та № 0001007 були внесені відомості за фактом отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок проведення бойових дій у м. Дебальцеве Донецької області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 1 ст. 258 КК України відповідно.

13.11.2017 року кваліфікацію складу злочину у кримінальному провадження № 0001007 від 10.09.2014 року, змінено з ч.1 ст. 258 КК України на ч.2 ст. 258 КК України- терористичний акт (т.1 а.с.22).

На теперішній час досудове слідство у кримінальному провадженні № 0001007 від 10.09.2014 року за ч.2 ст. 258 КК України не завершено. Дана обставина представником третьої особи не спростована.

Відповідно до висновку психологічного експертного дослідження № 1/11/17 від 14.12.2017 року у ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально - психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли внаслідок поранення ОСОБА_1 і втрати близької людини ( ОСОБА_2 ), за обставинами обстрілу 03.09.2014 року міста Дебальцеве Донецької області під час проведення антитерористичної операції (військових дій). ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) через отримані тілесні ушкодження та загибель її чоловіка ОСОБА_2 ..

Факт наявності душевних страждань позивачки, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою (артилерійським обстрілом м. Дебальцеве 03.09.2014 року) щодо неї самої у зв`язку із ушкодженням здоров`я у повній мірі підтверджується матеріалами справи.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме Держава повинна забезпечити людині безпеку. Відповідальність держави носить абсолютний характер і саме держава має компенсувати шкоду тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів. А тому правильно задовольнив позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я в результаті дій терористів.

Для визначення подій, які відбуваються у Донецькій та Луганській області був обраний шлях визнання їх терористичними діями, а діяльність щодо забезпечення миру і повернення контролю над непідконтрольними територіями як АТО.

Вказана обставина підтверджується наявністю Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року №405/2014, яким розпочато антитерористичну операцію.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України на якій розташовані населенні пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку у відповідності до вище зазначеного Указу.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого було включено м. Дебальцеве, де позивач отримала тілесні ушкодження.

Представник відповідача, посилаючись на недоведеність факту спричинення тілесних ушкоджень позивачки внаслідок терористичного акту, не надав доказів на спростування, встановлених судом першої інстанції обставин.

Посилання апелянта на неможливість застосування положень Законом України «Про боротьбу із тероризмом» та Кодексу цивільного захисту населення України через відсутність в останніх чіткого порядку відшкодування моральної шкоди, а також відсутність доведеної вини Держави України у скоєнні відносно позивача терористичного акту не відповідає вимогам закону.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту та закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому у п. 82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст.13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій би формі вони не закріплювалися в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективними засобами захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод.

Іншими словами, відсутність відповідного «процедурного» закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача щодо отримання відшкодування моральної шкоди від держави на підставі ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

За таких обставин до прийняття спеціального закону щодо відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, як цього вимагає стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», відшкодування шкоди повинно здійснюватися на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди передбачені статтею 1167 ЦПК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд врахував характер та тривалість душевних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку із ушкодженням здоров`я, з вимушеними змінами у життєдіяльності, з неможливістю відновити втрачене здоров`я, з наявністю 3 групи інвалідності, з неможливістю реалізувати своє право на працю та виходячи з засад розумності та справедливості.

Щодо належності відповідача держави України в особі саме Кабінету Міністрів України, апеляційний суд погоджується із доводами суду першої інстанції, який врахував повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб`єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами).

Решта суб`єктів боротьби з тероризмом, які зазначені в ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», зокрема Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної Гвардії України та Антитерористичний центр при Службі безпеки України є лише суб`єктами, які безпосередньо у межах своєї компетенції здійснюють боротьбу з тероризмом.

Доводи апеляційної скарги, що досудове слідство щодо загибелі доньки позивача триває, на стадії досудового слідства законодавство виключає визнання доведеними обставини кримінального правопорушення, а навіть допускає можливість закриття кримінального провадження є безпідставними.

Як було встановлено судом першої інстанції до теперішнього часу триває слідство і більше чотирьох років висновки слідчих органів щодо кваліфікації злочину та причин настання трагічних наслідків не змінилися.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Кабінету Міністрів України залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2019 року.

Судді:

?