Справа № 139/68/19
Провадження № 2/139/21/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

1. Позиції позивача та відповідача.

Як слідує із позову, сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі заяви без номера від 15 вересня 2008 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 8200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту та процентів належним чином не виконує. Станом на 15 листопада 2018 року в ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 58460 гривень 06 копійок, в тому числі: 10849 гривень 39 копійок заборгованість за кредитом, 6566 гривень 39 копійок відсотки за користування кредитом, 38022 гривні 23 копійки - пеня, 250 гривень - фіксована частина штрафу та 2771 гривня 91 копійка - процентна складова штрафу.

Банк 22 січня 2019 року звернувся до суду з відповідним позовом.

Позиція відповідача суду не відома, відзив на позов не подано.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.

Разом з позовом позивач подав до суду заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 36), клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 35) та за відсутності позивача (а.с. 34).

Від відповідача заяви та клопотання не надходили.

3. Процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 05 лютого 2019 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 41).

Ухвалою від 05 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 42). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 05 лютого 2019 року та вручено адресату особисто 20 лютого 2019 року (а.с. 44). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подав.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв'язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28-32) та ОСОБА_2 перебувають у договірних правовідносинах на підставі Заяви без номера від 15 вересня 2008 року (а.с. 10). Предметом договору є кредит в сумі 8200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Щомісячний платіж в себе включає відсотки, нараховані за звітний період та частину заборгованості по кредиту.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-9), відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту і процентів належним чином не виконує. Станом на 15 листопада 2018 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед Банком за тілом кредиту на суму 10849 гривні 39 копійки, по відсотках за користування кредитом - на суму 6566 гривень 39 копійок.

З огляду на обставину, що відповідач не спростував такий розмір заборгованості по тілу кредиту і процентах, він є безспірним.

В той же час, у позовній заяві позивач вказує, що відповідач має сплатити Банку неустойку у вигляді пені і штрафів, зокрема: 38022 гривні 37 копійок пені, 250 гривень фіксованої частини штрафу та 2771 гривня 91 копійка процентної його складової.

Суд не погоджується з такою вимогою позивача і вважає її спірною.

5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки.

Розмір і порядок нарахування відсотків передбачено у довідці про умови кредитування з використання кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11) та Умовах і Правилах надання банківських послуг (а.с. 12-25), які, відповідно до підпису відповідача, в сукупності із Заявою (а.с. 10) складають Договір між сторонами без номера від 15 вересня 2008 року.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Неустойкою є штраф або пеня (ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

За Умовами кредитного договору між сторонами передбачено два види неустойки: пеня і штраф.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй правовій позиції висловленій у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів України.

За несвоєчасне виконання умов кредитного договору пунктом 2.1.1.7.6. передбачено, що при порушенні боржником строків платежів по кредитному договору, він має сплатити Банку штраф. З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 11) слідує, що штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, нараховується у розмірі 250 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Однак, з врахуванням природи штрафу, передбаченої у ч. 2 ст. 549 ЦК України, вимога позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу у сумі 250 гривень задоволенню не підлягає як необґрунтована, але підлягає стягненню процентна складова штрафу.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою та п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за Договором.

6. Висновки суду.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором у вигляді Заяви без номера від 15 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 доведено, що відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 15 листопада 2018 року становить: 10849 гривень 39 копійок заборгованість за тілом кредиту, 6566 гривень 39 копійок відсотки за користування кредитом. Ця сума заборгованості підлягає беззаперечному стягненню з відповідача на користь позивача.

Як неустойку за неналежне виконання умов договору відповідач, на думку суду, має сплатити Банку штраф. До такого висновку суд прийшов з огляду на наступне:

Як зазначено в попередньому пункті судового рішення, за неналежне виконання свого зобовязання відповідач має нести відповідальність у вигляді сплати на користь позивача неустойки або у вигляді пені, або у вигляді штрафу.

У п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених Тарифів. Однак, а ні в позовній заяві, а ні в додатках до неї позивачем не наведено доказів про розмір тарифів. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування Банком пені.

Крім того, ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_2 пені в сумі 38022 гривні 37 копійок. Суд вважає, що такий розмір неустойки, порівняно з тілом кредиту в сумі біля 11 тисяч гривень, є явно несправедливим. Одночасно, при цьому суд враховує обставину, що з моменту відкриття кредитної лінії і до грудня 2016 року відповідач сплатив Банку за кредитним зобовязанням понад 37 тисяч гривень, про що свідчать надані позивачем розрахунки заборгованості (а.с. 5-7, 8-9).

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу, пеня, як ще один вид відповідальності у вигляді неустойки, не відповідає нормам закону.

Щодо розміру штрафу, який підлягає стягненню, суд враховує, що суд прийшов до висновку про доведеність заборгованості в ОСОБА_2 перед Банком в розмірі 17415 гривень 78 копійок (10849,39 грн тіла кредиту + 6566,39 грн відсотків = 17415,78 грн). Тому, 5% від цієї суми складатиме 870 гривень 79 копійок (17415,78 грн х 5% = 870,79 грн), які і підлягають стягненню з відповідач на користь позивача як неустойка.

За таких обставин, суд вбачає підстави для судового захисту прав позивача та стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості, але частково.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1921 гривню судового збору (а.с. 1). Цей позов заявлений на суму 58460 гривня 06 копійок, а суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 18286 гривень 57 копійок (10849,39 грн тіла кредиту + 6566,39 грн відсотків + 870,79 грн штрафу = 18286,57 грн), що складає 31,28% від заявленої вимоги. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 31,28% або 600 гривень 89 копійок.

Керуючись: ст. 61 Конституції України, кредитним договором без номера від 15 вересня 2008 року, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 551, 611, 615, 626, 628, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 259, 263- 265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АА № 639323, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 13.02.1998, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , МФО № 305299, рах. (для погашення заборгованості та судових витрат) № 3111) заборгованість по кредиту без номера від 15 вересня 2008 року станом на 15 листопада 2018 року в розмірі 18286 гривень 57 копійок та судові витрати в сумі 600 гривень 89 копійок, а всього 18887 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 46 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено і підписано 15 березня 2019 року.

Суддя:___________