Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 640/19162/16-ц

провадження № 61-779св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Бородавки К. П. від 26 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду в складі колегії суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Космачевської Т. В. від 06 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», яке змінило назву на приватне акціонерне товариство ««Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що він працював у відповідача. 01 травня 2016 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 09 листопада 2016 року відповідач перерахував йому матеріальну допомогу. З урахуванням того, що відповідач не розрахувався з ним при звільненні своєчасно, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові ОСОБА_4 виходив із відсутності факту порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивача щодо заявленої суми одноразової допомоги, що вказує на відсутність складу правопорушення в діях роботодавця, а тому наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України до відповідача застосуванню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування з мотивів викладених в касаційній скарзі немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2018 року відповідач подав до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 235/7241/16-ц з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що встановлення у колективному договорі іншого строку виплат сум (протягом 4 місяців), які належать працівнику до виплати у разі його звільнення, у зв'язку з виходом на пенсію, не відповідає чинному трудовому законодавству, а саме статті 116 КЗпП України, яка імперативно встановлює інші строки розрахунку при звільненні. КЗпП України має вищу юридичну силу, а тому інші нормативні акти, в тому числі колективний договір, не повинен погіршувати становище працівників в частині строків розрахунку при звільненні (встановлення більш пізнього строку розрахунку), порівняно з трудовим законодавством (стаття 116 КЗпП України). З цих же підстав погіршує становище працівника і норма колективного договору, передбачена пунктом 8.2, що стосується права підприємства припиняти (призупиняти) виплату одноразової допомоги у разі відсутності у підприємства фінансових можливостей. Крім того, судами попередніх інстанцій не звернуто уваги на те, що окрім одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, відповідач вчасно не виплатив інші суми, що належать працівнику при звільненні, а саме компенсація за невикористану відпустку у розмірі 92,00 грн, що була виплачена 26 травня 2016 року, премія у розмірі 401,05 грн, що була виплачена 10 червня 2016 року, тобто також із порушенням строків розрахунку при звільненні. Судами не надано правової оцінки щодо вини підприємства у несвоєчасній виплаті вказаних сум та наявності чи відсутності відповідальності у підприємства щодо несвоєчасної виплати вказаних сум.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що суми одноразової допомоги, що виплачуються у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» звільненим працівникам, не входять до структури заробітної плати та не входять до складу сум, які підлягають виплаті працівнику саме в день звільнення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_4 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 02 грудня 2014 року.

Наказом від 23 травня 2016 року № 387ку був звільнений з 01 травня 2016 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно довідок відповідача від 05 грудня 2016 року № 2006 та від 31 січня 2017 року № 157 позивачу після його звільнення була виплачена компенсація за невикористану відпустку за 26 днів в розмірі 6 792,00 грн 26 травня 2016 року; премія за підсумки роботи за травень 2016 року в розмірі 401,05 грн 10 червня 2016 року; одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі 25 446, 18 грн 09 листопада 2016 року.

Згідно з Колективним договором ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» за 2015-2017 роки, за змістом якого, а саме пункт 8.2, працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства за власним бажанням у разі, якщо заява працівника про звільнення мотивована виходом на пенсію (згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України) виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі та середнього заробітку. Виплата допомоги проводиться на протязі 4-х місяців після звільнення працівника. Виплата допомоги може бути припинена (призупинена) в разі відсутності на підприємстві фінансових можливостей (чистого прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився.

Спірна сума середнього заробітку заявлена позивачем у зв'язку з тим, що відповідач не виплатив йому зазначену в пункті 8.2 Колективного договору одноразову допомогу, яка фактично була виплачена позивачу 09 листопада 2016 року в розмірі 25 446,18 грн, чим порушив, на думку позивача, положення статті 116 КЗпП України.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями статті 116 КЗпП України передбачена виплата всіх сум, належних працівникові при звільненні, проводиться в день звільнення. Відповідальність за приписами частини першої статті 117 КЗпП України настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що підприємство повинно виплатити працівникові всі суми, нараховані підприємством, передбачені КЗпП України. Нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Виплата зазначеної допомоги передбачена пунктом 8.2 Колективного договору і не є обов'язковою. Така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата зазначеної допомоги відповідно до Колективного договору не передбачена в день звільнення, тому правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що на неї не поширюється дія статті 117 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що положення пункту 8.2 Колективного договору погіршує становище працівника та не відповідає чинному трудовому законодавству, є безпідставними, оскільки одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію фактично була виплачена ОСОБА_4, а не виплата такої допомоги працівнику у день звільнення не суперечить будь-яким чинного нормам законодавства України.

Верховний Суд, скасовуючи судові рішення у вказаній справі та передаючи справу на новий розгляд, у постанові від 18 квітня 2018 року зазначив про те, що суди належним чином не перевірили та не встановили фактичні обставини справи, у тому числі коли повинна була сплачуватися позивачу одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, та у які строки з огляду на приписи статті 116 КЗпП України.

При новому розгляді справи, суди попередніх інстанцій встановили, що одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, сплачується працівнику протягом 4 місяців, що виключає можливість застосування до таких правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України. Тому доводи касаційної скарги щодо неврахування при новому розгляді висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 квітня 2018 року, є безпідставними.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій (за відсутності правової позиції Верховного Суду про віднесення одноразової допомоги при виході на пенсію до виплати, яка підлягає виплаті у день звільнення працівника), дійшли правильного висновку про те, що виплата вказаної одноразової допомоги відповідно до колективного договору не передбачена в день звільнення та на підприємстві відповідача була відсутня фінансова можливість виплати такої одноразової допомоги, а тому відповідальність підприємства, передбачена статтею 117 КЗпП України, на неї не розповсюджується.

Доводи ОСОБА_4 про те, що судами попередніх інстанцій не звернуто уваги на те, що окрім одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, відповідач вчасно не виплатив інші суми, що належать працівнику при звільненні не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, оскільки стягнення середнього заробітку заявлено позивачем у зв'язку з тим, що відповідач не виплатив йому при звільненні зазначену в пункті 8. 2 Колективного договору одноразову допомогу, з інших підстав позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не заявлялись, а відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило