Справа № 481/1146/18
Провадж.№ 2/481/155/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.03.2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

20.08.2018 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до Новобузького районного суду через свого представника ОСОБА_1 з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих у межах території ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області, зокрема земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131, та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132 в порядку спадкування за законом після смерті 01.05.2009 року її чоловіка ОСОБА_6

Заяву мотивовано тим, що вказані земельні ділянки, на підставі державного акту на право власності від 08 квітня 2004 року, належали ОСОБА_7 Останній за життя склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому права на земельну частку (пай) у землі колективної власності - КПСП «Улянівка» Новобузького району Миколаївської області на підставі відповідного сертифікату, серії МК № 0112668, розміром 8 умовних кадастрових гектарів на користь чоловіка позивачки - ОСОБА_6

За життя її чоловік за станом здоровя та через правову необізнаність і скрутне матеріальне становище не встиг реалізувати своє законне право на спадщину після смерті ОСОБА_7

Вважаючи, що за даним заповітом вона має право на успадкування на вищезазначені спірні земельні ділянки, оскільки вони буцімто виділялися спадкодавцю в натурі (на місцевості) саме на підставі сертифікату МК № 0112668, вона звернулася до приватного нотаріуса. Однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 у звязку з відсутністю факту прийняття спадкодавцем спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом.

05.09.2018 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у загальному позовному провадженні.

27.09.2018 року представником відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Миколаївській області подано відзив на позов за яким він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Вказав, що Держгеокадастр не є розпорядником земель колективної власності та приватної власності громадян, а тому даний відділ не є належним відповідачем за вказаним позовом. Крім цього зазначив, що заповіт від 09.04.2004 року не є належним доказом, який свідчить про наявність підстав для успадкування спірних земельних ділянок позивачкою, оскільки за даною односторонньою угодою заповідалося лише право на земельну частку (пай).

01.10.2019 року за ухвалою суду залучено співвідповідача ОСОБА_5 сільську раду Новобузького району Миколаївської області.

30.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області, - ОСОБА_2 подано відзив на позов за яким він також просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 В обгрунтування даної позиції представник сільради зазначив, що за заповітом від 09.04.2004 року ОСОБА_7 заповів ОСОБА_6 не спірні земельні ділянки, які спадкодавець мав у власності на підставі державного акту від 08.04.2004 року, а лише право на земельні частки (пай), площею 8 умовних кадастрових гектарів. Тобто змінився предмет спадкування, на який ОСОБА_6, а відтак і його дружина ОСОБА_3 претендувати вже за заповітом не можуть.

27.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області ОСОБА_2 в судовому засіданні, посилаючись на поданий ним раніше відзив, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1 та 2 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 відповідно до державного акту серії МК № 008240 від 8 квітня 2004 року, на праві власності належала земельна ділянка площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складалася із земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131, та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132, розташована у межах території ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 15).

9 квітня 2004 року ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до змісту якого на випадок своєї смерті, належне йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПСП «Улянівка» Новобузького району Миколаївської області, площею 8,0 умовних кадастрових гектарах, заповів ОСОБА_3 Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 13).

16 січня 2005 року ОСОБА_7 помер в с. Улянівка Новобузького району Миколаївської області (а.с. 14).

У травні 2017 року ОСОБА_5 сільська рада Новобузького району Миколаївської області звернулася до Новобузького районного суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Новобузька державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Рішенням вказаного суду від 26 червня 2017 року заяву ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області задоволено. Визнано відумерлою спадщину, що відкрилася 16.01.2005 року після смерті ОСОБА_7, у вигляді земельної ділянки площею 6,58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається із земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131 та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132, розташованих у межах території ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області та передано дану земельну ділянку у власність територіальної громади ОСОБА_5 сільської ради (а.с. 20-21).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2017 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2017 року залишено без змін (а.с.22-23).

За постановою Верховного Суду від 06.06.2018 року вищезазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, а заяву ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду, у звязку з тим, що під час розгляду справи окремого провадження виник спір про право стосовно вищевказаної спірної земельної ділянки, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, під час перегляду вказаної цивільної справи на стадії касаційного провадження Верховним Судом при ухваленні даної постанови були встановлені наступні обставини.

На час смерті ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1.

За відомостями Державної нотаріальної контори Новобузького району Миколаївської області після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась.

Особа, на користь якої було складено заповіт, - ОСОБА_6 помер 01.05.2009 року (а.с. 12). Після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

На день його смерті разом з ним проживала та була зареєстрована також і його дружина, позивачка у справі ОСОБА_6 та троє їхніх дітей, сини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, Сергій, ІНФОРМАЦІЯ_3 та Іван, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу ОСОБА_9, як видно з її листа датованого 13.02.2019 року, було відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті позивачкою та трьом іншим спадкоємцям вищезазначеної спірної земельної ділянки, площею 6,58 га, після смерті ОСОБА_7, через те, що був відсутній факт прийняття її чоловіком ОСОБА_6 спадщини за заповітом від 09.04.2004 року, пропущено встановлений законодавством строк для її прийняття.

Між тим, державний акт про право власності на земельну ділянку, серії МК № 008240, виданий головою Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області 08 квітня 2004 року, на підставі власного розпорядження №81-р від 28.01.2004 року, який посвідчує право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 6,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складалася із земельної ділянки площею 2,02 га, кадастровий номер :05:000:0131, та земельної ділянки площею 4,56 га, кадастровий номер :05:000:0132, розташована у межах території ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 15), не містить жодних відомостей про те, що дані земельні ділянки утворилися саме через виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), площею 8 умовних кадастрових гектарів на підставі відповідного сертифікату, серії МК № 0112668. Інших доказів, які підтверджують даний факт, ні позивачем, ні його представником надано під час розгляду справи до суду не було.

При цьому, слід зазначити, що за доведення таких обставин позивачем, тобто, що саме взамін сертифікату про право на земельну частку (пай), серії МК № 0112668, ОСОБА_7 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку, серії МК № 008240, право спадкодавця ОСОБА_7 на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КПСП «Улянівське», за життя було ним реалізоване і він отримав земельну ділянку у приватну власність. Отже, на момент відкриття спадщини спадкодавцю вже належала земельна ділянка на території Софіїівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, а не право на земельну частку.

Статтею 1218, ч.1 ст.ст.1225,1233 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Жодної вказаної дії з моменту отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавцем вчинено не було.

Крім того, відповідно до п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

На дату набуття спадкодавцем у власність земельної ділянки право ОСОБА_7 на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене, а останній набув статус власника іншого майна (конкретної земельної ділянки), а відтак змінився предмет спадкування.

Оскільки після виділення в натурі земельної ділянки право на земельну частку (пай) зникає, воно не може буди успадковане. Тому після отримання державного акту власнику земельної ділянки необхідно скористатися встановленим ст. 1254 ЦК України правом на внесення змін до заповіту. В протилежному випадку спадкування земельної ділянки буде здійснено за законом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 предявлені в інтересах ОСОБА_3, які грунтуються на тому, що позивачка має право на успадкування спірних земельних ділянок, загальною площею 6,58 га, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Судові витрати понесені позивачкою на оплату судового збору у звязку з залишенням її позовних вимог без задоволення у повному обсязі належить віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_5 сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2019 року.

Суддя Вжещ С.І.