Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 727/3231/17

провадження № 61-4176св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області в складі суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., від 21 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що з 1996 року по 2004 рік вона постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказаний факт необхідний заявниці для оформлення права власності на вказану квартиру в порядку спадкування.

Просила встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років з ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці в складі судді Семенка О. В. від 07 вересня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник не надала суду належних доказів проживання у спірний період однією сім'єю з ОСОБА_6, у зв'язку із чим заява ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2017 року скасовано. Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю залишено без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно заявнику для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Власником вказаної квартири є ОСОБА_5, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 91773374 від 12 липня 2017 року. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спір про право власності на указану квартиру, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, у зв'язку із чим провадження у даній справі має бути закрито.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю більше п'яти років з ОСОБА_6

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків. Скаржник указала, що ОСОБА_5 не є заінтересованою особою, а також особою, з якою у неї виник спір про право, у звязку із чим висновки апеляційного суду є помилковими. Крім того, скаржник зазначила, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був її чоловіком, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу з 1996 року по 2004 рік.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6

Заявник має намір успадкувати майно спадкодавця ОСОБА_6, і вона звернулась до нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2009 року у справі №2-330 2009 р., яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6

Указаним рішенням установлено, що в квартирі по АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Племінник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, який був відповідачем у справі, помер 11 грудня 2005 року. Згідно з іншим рішенням Шевченківського райсуду м. Чернівці від 23 лютого 2005 року право власності на квартиру по АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_8 Згідно з договорами купівлі-продажу указаної квартири у 14 грудня 2005 року ця квартира була продана ОСОБА_7, а 23 грудня 2005 року продана ОСОБА_5 Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 не проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 понад 5 років, зокрема і у період з 1996 року по 2004 рік.

Апеляційним судом установлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спір про право власності на квартиру АДРЕСА_1, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду даної справи апеляційним судом) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України в указаній редакції визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини шостої статті 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно пункту 4 статті 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Стаття 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Разом із тим встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується із вирішенням спору про право.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спір про права власності на квартиру АДРЕСА_1, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності у скаржника спору про право із ОСОБА_5 спростовуються дослідженими апеляційним судом матеріалами справи та обґрунтованими висновками апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного на момент розгляду справи законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С.Ю. Мартєв