Справа № 761/9687/18
Провадження № 2/761/1112/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації у Київській області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис - № 1454, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання ОСОБА_3 разом із матір'ю.

Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано 29 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері. Відповідач у добровільному порядку не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти на утримання доньки. Крім того, позивач вказує, що дитина залишилась проживати разом із ним. На підставі викладеного, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Ухвалою від 23 квітня 2018 року у справі відкрито провадження.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1281 від 02 листопада 2018 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв'язку із припиненням повноважень судді Рибака М.А. по причині закінчення п'ятирічного строку призначення на посаду.

Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року справу прийнято до провадження судді Фролової І.В.

14 лютого 2019 року представником відповідача ОСОБА_5 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого проти заявлених позовних вимог визнав в частині розірвання шлюбу, при цьому зазначив, що ОСОБА_3 не може бути спільною дитиною сторін, оскільки подружні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинились з серпня 2011 року, тобто за п'ять років до народження дитини, а відтак заперечував проти позову в частині стягнення аліментів. Разом з тим, вказав, що у відповідача відсутні будь-які джерела доходу.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві просить суд розгляд справи проводити без його участі.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2004 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3.

Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, крім того, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідачем визнано, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу.

Як вбачається з Свідоцтва про народження серія НОМЕР_4, сторони від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Слід зазначити, що посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 народилась через п'ять років після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, не підтверджуються жодними доказами, зокрема, висновком ДНК експертизи.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров'ям, наявності у останнього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи те, що у відповідності до вимог закону відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2018 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, за винятком тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Приписами Сімейного кодексу України, зокрема, ст. 150 СК України, встановлено що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За таких обставин, приймаючи рішення в даній цивільній справі, суд має керуватися виключно інтересами дитини.

Згідно Висновку Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №7-20/3270 від 05 грудня 2018 року, орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з її матір'ю ОСОБА_1

Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що донька проживає разом із матір'ю, остання забезпечує її матеріально та створює належні соціально-побутові умови проживання, духовного та розумового розвитку, відтак, суд прийшов до висновку, що слід визначити місце проживання дитини разом із матір'ю.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 104, 110, 112, 113, 150, 180-183, 199 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації у Київській області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 29 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис - № 1454 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір`ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_1, іпн - НОМЕР_1,

ОСОБА_2, місце проживання - АДРЕСА_1, іпн - НОМЕР_2.

Суддя: