КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 2-105/11

Апеляційне провадження №22-ц/824/14978/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Білич І.М., Панченка М.М.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника стягувача (стягувач): Бородянська Т. Е.

представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Обухівського районного суду Київської області постановленої 23 вересня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Потабенко Л.В. (повний текст ухвали виготовлено 27 вересня 2019 року),-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду заявою в якій просила видати дублікат виконавчого листа по справі №2-105/11, в обґрунтування вказаної заяви заявник вказувала, що державною виконавчою службою ГУЮ в Київській області втрачено даний виконавчий документ.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року видано дублікат виконавчого листа № 2-105/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в порядку регресу кошти у розмірі 1986250 грн, сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1820 грн, а всього стягнути 1988070 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду відмовити у видачі дубліката виконавчого листа

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного процесуального законодавства. Зокрема вказує, що відсутні правові підстави видачі дублікату виконавчого листа, оскільки, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання вже давно сплив. Також, вказує, що заявником не надано обґрунтованих доказів втрати виконавчого листа.

Поданий ОСОБА_7 відзив на апеляційну скаргу суд не приймає до уваги, оскільки у порушення вимог ч.4 ст.360 ЦПК України до відзиву не додано докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник стягувача (стягувач) у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила судове рішення залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

3 урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа суд першої інстанції керувався положеннями п.17.4 перехідних положень ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про необхідність задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа та вважає зазначити таке.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 червня 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в порядку регресу кошти у розмірі 1986250 грн, сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1820 грн, а всього стягнуто 1988070 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 169-172, 211-215, том 1).

31 серпня 2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Обухівського РУЮ Борискевичем А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28429758 за виконавчим листом № 2-105/11, виданого Обухівським районним судом Київської області 20 липня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 1988070 грн боргу (а.с. 45,46, том 2).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Гопцієм Р.О. від 30 листопада 2011 року винесено постанову про об`єднання виконавчого провадження №28429758 з примусового виконання виконавчого листа №2-105/11 виданого 20 липня 2011 року Обухівським районним судом Київської області до зведеного виконавчого провадження №30588995, яке веде ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області (а.с. 72,75 том 2).

З копії листа МЮУ № КО-41209/6.1 від 26 грудня 2011 року вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області з 30 листопада 2011 року перебував виконавчий лист Обухівського районного суду від 20 липня 2011 року № 2-105/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 коштів у сумі 1 988 070 грн (а.с. 36 -36 том 2).

З копії листа ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області №3318 від 19 червня 2019 року вбачається, що згідно отриманої пошукової інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день видачі відповіді, ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області на виконанні не перебували та не перебувають виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-105/11 від 20 липня 2011 року, виданого Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 1988070 грн.

Листом ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області №Б-1410 від 9 вересня 2019 року повідомив ОСОБА_4 про те, що у зв`язку із звільненням старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Гопція Р.О. та встановлення факту відсутності у відділі оригіналів матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-105/11, 9 вересня 2019 року ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області в порядку ч.3 ст.10 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» чт.431 та п.17.4 Розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України направлено на адресу Обухівського районного суду Київської області з поданням про видачу дубліката виконавчого листа (а.с. 76-78, том 2).

16 липня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., зареєстровано у реєстрі за №993.

Згідно указаного договору ОСОБА_6 відступив ОСОБА_4 права вимоги до ОСОБА_2 за судовим рішенням та виконавчим листом справи №2-105/11 від 22 березня 2011 року.

Отже, судом достеменно встановлено, що Обухівським районним судом Київської області видавався виконавчий лист від 20 липня 2011 року по справі №2-105/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованості.

При цьому в межах строку стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання внаслідок чого проводились відповідні виконавчі дії.

Проте, судом встановлено, що під час проведення виконавчих дій виконавчий лист від 20 липня 2011 року по справі №2-105/11 втрачено.

При цьому апеляційний звертає увагу на те, що рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень Конвенції про захист прав людини та основних свобод (Рим, 4.ХІ.1950) (ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97): Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (стаття 6 (1). Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи (Стаття 13 (1). Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що надає будь-якій державі, групі або особі будь-яке право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, що викладені в цій Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж передбачено в Конвенції (Стаття 17 (1). Відповідно до Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав і основних свобод людини» (який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст.1).

Європейський Суд з прав людини неодноразово в низці своїх рішень за заявами громадян проти України зазначав, що в Україні заявники на протязі значного терміну часу не можуть домогтися виконання судових рішень, винесених на їх користь. Так у рішенні по Справі «Войтенко проти України» (Заява N 18966/02, Страсбург, 29 червня 2004 року) суд знову повторює, що «...ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93). Суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії»,заява N 59498/00; «Ясіуньєне проти Латвії», заява N 41510/98, 6 березня 2003 року). Тому у цій справі Суд вважає, що неможливість заявника домогтися виконання його рішення протягом чотирьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу N 1...».

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

Таким чином, слід дійти висновку про те, що стягувачем належними та допустимими доказами доведено факт втрати державним виконавцем оригіналу виконавчого листа по справі №2-105/11 (боржник- ОСОБА_2 ), що є підставою для видачі дубліката указаного виконавчого листа.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на даний момент відсутні правові підстави отримувати дублікат виконавчого листа, бо строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання вже давно сплив, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Так, дійсно закон передбачає строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання, проте, судом встановлено, що втрата виконавчого листа відбулась безпосередньо державним виконавцем під час проведення виконавчих дій, виконавче провадження не закрито, виконавчий лист не повертався в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: