П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-3603 Головуючий у1-й інстанції - Кравченко М. В.

Унікальний №752/7739/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 грудня 2012 року в розмірі 34 136 грн 86 коп., що станом на 28 лютого 2018 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 118 грн 61 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 27316 грн 49 коп., заборгованості за пеню та комісію в розмірі 4600 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 1601 грн 76 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення за недоведеністю.

Не погодившись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", яке є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк", через свого представника, ОСОБА_4, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, якими задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.136-140).

У відзиві (запереченні) на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_3, заперечувала проти її задоволення та вказала, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що позов є необґрунтованим, оскільки вона у повному обсязі погасила кредит при поданні заяви про блокування вкраденої картки та закриття рахунку, крім того, позовна давність за заявленими вимогами спливла у 2017 році. Тому відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.158-161).

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюється, що 05 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит в розмірі 300 грн. у формі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позову за недоведеністю, суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не надав суду будь-яких підтверджуючих документів щодо обґрунтування свого розрахунку заборгованості, зокрема, первинної бухгалтерської документації; Умови та Правила банківських послуг та Тарифи банку, Правила користування платіжною карткою не підписані відповідачем, а в зазначеній позивачем Анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 267, 634 ЦК України.

Дійшовши висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин, які випливають із договору банківського кредиту, районний суд не звернув увагу на те, що відповідач у справі, ОСОБА_3, у своїх письмових поясненнях визнала факт укладення договору, факт отримання кредитної карти, факт користування кредитними коштами (а.с.102-111).

За правилом ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У даному випадку підстав для сумніву апеляційний суд не вбачає, оскільки визнані ОСОБА_3 обставини підтверджуються наявними у розпорядженні суду письмовими доказами - кредитною історією відповідача (а.с.33-88).

Висловлюючи свої заперечення проти позову ОСОБА_3 послалась на дві обставини. По-перше, договір припинив свою дію унаслідок погашення кредиту у повному обсязі у грудні 2013 року шляхом сплати 516 грн. 67 коп. у зв'язку з поданням заяви про блокування вкраденої кредитної карти та закриття рахунку. По-друге, до пред'явлених позовних вимог сплив встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За правилом ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У даному випадку позивач не надав суду відомості щодо строку дії кредитної карти, наданої у користування ОСОБА_3 на підставі підписаної нею 05.12.2012 Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

З наявного у розпорядженні суду розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, убачається, що заборгованість по тілу кредиту становить 118 грн. 61 коп. Ця заборгованість має статус простроченої станом на 30 квітня 2014 року (а.с.7).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що указана дата є закінченням визначеного договором строку кредитування.

Правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, комісій та пені, нарахованих за період з 01 травня 2014 року до 28 лютого 2018 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.4 ст.263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Отже у даному випадку трирічний строк (загальна позовна давність до вимог про стягнення заборгованості за кредитним) тривав з 01 травня 2014 року по 30 квітня 2017 року.

З матеріалів справи убачається, що позовна заява складена 05 квітня 2018 року та подана до суду 13 квітня 2018 року (а.с.3-5), тобто з пропуском строку позовної давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

За правилом ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У даній справі ОСОБА_3 26 жовтня 2018 року подала до районного суду заяву про застосування позовної давності (а.с.112-114).

Ураховуючи наведене, правові підстави для задоволення заявленого ПАТ КБ "ПриватБанк" позову відсутні.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома