РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/6476/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/286/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Індустріалбанк",

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5,

за участю представників сторін, третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Індустріалбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Бердія М.А. від 31 жовтня 2018 року, проголошене в 9 год. 14 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ "Акціонерний банк "Індустріалбанк" про захист прав споживача, припинення зобов'язань за кредитним договором та визнання припиненою іпотеки.

Позов мотивує тим, що 16.07.2007 року між ним та АКБ "Індустріалбанк" укладено кредитний договір № KRI/0800/392/07, відповідно до якого банк зобов'язався надати у користування позичальникові кредитні кошти в розмірі 50000 доларів США для придбання нерухомості (п.1.1. Договору). Кредитним договором на позичальника покладено обов'язок повернути кредит шляхом щомісячного погашення суми не менш ніж 139 доларів США, сплачувати нараховані відсотки, а також інші фінансові зобов'язання відповідно до Графіку платежів, що зазначений в додатку №1 до договору (п.5.3. Договору). В додатку № 1 до кредитного договору (Графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки) визначено загальну сукупну вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) - 483008,63 грн., суми платежу за розрахунковий період, що включає тіло кредиту та проценти за користування кредитом, в графіку визначені в національній валюті - гривні, так само як і інші сукупні витрати за кредитом. У додатку № 2 до кредитного договору в п. 3 також визначено сукупну вартість кредиту у гривнях а саме: 483008 грн.

Вважає, що, оскільки відповідно до п. 3.3 постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, то незважаючи на валюту видачі кредиту, погашення кредиту відповідно до умов договору та графіку платежів, який є невідємною частиною самого кредитного договору (п.10.2, п.10.7 кредитного договору) та враховуючи положення п.3.3. Постанови №168, ч.8 ст.18 Закону, ст.ст. 6, 627 ЦК, повинно здійснюватися в національній валюті.

Вказує, що відповідно до проведеного ним перерахунку заборгованості, враховуючи п.3.3 кредитного договору, ч.8 ст. 11 Закону, ст.ст. 526, 598,599 ЦК України, ним в повній мірі виконано своє зобов'язання перед банком за кредитним договором в тому числі по поверненню отриманого кредиту та сплати відсотків.

30.06.2015 року він письмово звернувся до кредитора з вимогою видати довідку про припинення зобов'язань за кредитним договором та повернути надлишково сплачені кошти, однак банк відмовив у наданні такої довідки, чим порушив його право, як споживача кредитної послуги, на дострокове погашення кредиту, передбачене ч. 8 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Крім того, оскільки, основне зобовязання за кредитним договором було виконане 15.07.2014 року, то іпотека нерухомого майна, а саме квартири за адресою Буковинська, 5 кв. 27 у м. Рівне є припиненою.

Просив суд визнати зобовязання за кредитним договором № KRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року припиненими, а також визнати припиненою іпотеку квартири за адресою АДРЕСА_1 згідно з договором іпотеки від 16.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер №2201.

17.11.2016 року ОСОБА_4 подано до суду першої інстанції заяву про зміну підстав позову, в якій підстави позову доповнено тим, що перед підписанням кредитного договору №КRI/0800/392/07 від 16.07.2007р. він отримав інформацію про умови кредитування, яка доводить те, що сплачувати платежі за кредитним договором він має у валюті гривні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_5 та залучено її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року, із врахуванням ухвали цього ж суду від 5 грудня 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ПАТ КБ "Індустріалбанк" про захист прав споживача та припинення зобовязань за кредитним договором, задоволено повністю.

Визнано зобовязання за кредитним договором №KRI/0800/392/17 від 16 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та АКБ "Індустріалбанк", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" припиненими.

Визнано припиненою іпотеку квартири №27 за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 5, згідно з договором іпотеки від 16 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстраційним номером №2201, укладеним між ОСОБА_4 та АКБ "Індустріалбанк", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Індустріалбанк" у звязку з припиненням основного зобовязання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що оскільки в додатку № 1 до кредитного договору №КRI/0800/392/07 від 16.07.2007р. визначено загальну сукупну вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) - 483 008,63 гривень, суми платежу за розрахунковий період, що включає тіло кредиту та проценти за користування кредитом, в графіку визначені в національній валюті гривні, то і валюта платежу за ним теж є гривня, а тому зобовязання позичальника ОСОБА_4 перед кредитором за вказаним кредитним договором є повністю виконаними згідно умов даного кредитного договору та відповідно припинилось і іпотечне зобовязання.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ "Індустріалбанк" покликається на необґрунтованість та незаконність рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що загальна сума щомісячного платежу визначена в доларах США, про що чітко вказано у п. 5.3. кредитного договору, а саме: позичальник зобовязаний починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, погашати кредит у сумі не менш ніж 139 доларів США, сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інші фінансові зобовязання відповідно до Графіку платежів, що зазначений в Додатку 1 до цього кредитного договору, не пізніше 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, а в останньому місяці користуватися кредитом - не пізніше дати, вказаної в п.5.2. цього кредитного договору.

Пунктом 3.1 кредитного договору чітко визначено, що погашення кредиту та сплата нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту без перерахунку розміру платежів в залежності від співвідношення будь-яких курсів валют із використанням поточного рахунку позичальника, відкритого в структурному підрозділі банку, в якому обліковується кредит (надалі - поточний рахунок), для чого позичальник зобовязаний забезпечити надходження іноземної валюти на поточний рахунок та наявність іноземної валюти на цьому поточному рахунку у сумі не менш ніж сума, яка підлягає погашенню/сплаті у відповідний строк/термін згідно умов цього Договору та Графіку платежів, що зазначений у Додатку 1 до цього Договору.

У колонці 3 та 4 Графіку платежів, також визначені і сума щомісячного платежу і валюта (долар), у якій підлягає погашенню заборгованість позичальником, як основна сума кредиту (тіло), так і проценти за користування кредитом.

Вважає, що висновок експерта від 21.04.2017 року, на якому ґрунтується оскаржуване рішення суду не відповідає умовам кредитного договору, суті правовідносин та законодавству України, у звязку з чим не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Зокрема, у вказаному висновку судовий експерт здійснював дослідження залишку заборгованості за кредитним договором із застосуванням офіційного курсу НБУ на дату укладення кредитного договору - 5,05 грн./дол. США, а не на день платежу, як того вимагають положення кредитного договору та чинного законодавства.

Крім того, Додаток 1 до кредитного договору оформлений та підписаний сторонами у повній відповідності до додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, із зазначенням всіх сукупних витрат, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що свідчить про відсутність порушення відповідачем п.3.3. Правил.

Кредитний договір є довгостроковим, тому банк не може спланувати валютні ризики, повязані з можливим ростом курсу іноземної валюти, а також не має права впливати на тарифи страхових компаній та нотаріусів, а тому банк лише повідомляє позичальника про сукупну вартість та орієнтовну суму на користь третіх осіб на момент підписання кредитного договору.

Усі платежі які здійснювались в погашення заборгованості за кредитним договором були направлені на погашення зобовязань у доларах США згідно з умовами кредитного договору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 ОСОБА_7 вказує, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Вважає покликання відповідача на неналежність, як доказу, висновку судово-економічної експертизи необґрунтованими, оскільки апелянт не володіє спеціальними знаннями, які були необхідними для зясування відповідних обставин справи.

Наголошує, що згідно Графіку платежів за кредитним договором щомісячні платежі позичальника на строк до 25.07.2034 року, абсолютне значення подорожчання кредиту та сукупна вартість кредиту розраховані та визначені в гривні.

Відповідачем не спростовано вищевказаних обставин та не доведено, що даний Графік платежів сторонами змінювався протягом дії кредитного договору.

Крім того, банком приймалось виконання зобов'язань за кредитним договором у валюті гривня.

Відповідачем у поданій апеляційній скарзі не оспорюється той факт, що меморіальний ордер, наданий банком, як доказ по справі, не відповідає дійсним обставинам справи та не містить всіх необхідних реквізитів, визначених Законом.

З наведених підстав просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзив представником позивача-адвокатом ОСОБА_8 поданий поза межами встановленого судом строку.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599), переданням відступного (ст. 600), зарахуванням (ст. 601), за домовленістю сторін (новація) (ст. 604), прощенням боргу (ст. 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606), неможливістю його виконання (ст. 607), смертю фізичної особи (ст. 608), ліквідацією юридичної особи (ст. 609). Згідно ч. 2ст. 653 ЦК України, підставою припинення зобов'язання є розірвання договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Перелік підстав припинення іпотеки чітко передбачений ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та є вичерпним.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 599, 598 ЦК України припинення іпотеки означає такий стан правовідношення між сторонами, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Судом встановлено, що 16.07.2007 року між ОСОБА_4 та АКБ "Індустріалбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Індустріалбанк", укладено кредитний договір №KRI/0800/392/07 фізичних осіб на придбання нерухомості на споживчі цілі під заставу нерухомості, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати у користування позичальникові кредитні кошти в розмірі 50000 доларів США у порядку, передбаченому п.4.1. цього договору, строком з 16.07.2007 року по 15.07.2037 року включно для придбання нерухомості, а саме чотирикімнатної квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі сплатою за користування кредитними коштами з розрахунку 12 відсотків річних, якщо інше не передбачено особливими умовами цього договору (п.1.1. Договору).

Пунктом п.2.1. кредитного договору передбачено, що позичальник забезпечує виконання своїх зобов'язань з повернення кредиту, комісій, нарахованих відсотків, пені і штрафних санкцій, покриття можливих збитків банку, обумовлених невиконанням та/або неналежним виконанням обов'язків позичальником по цьому договору через забезпечення його повернення шляхом укладання договору застави нерухомого майна (іпотеки) квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту без перерахунку розміру платежів в залежності від співвідношення будь-яких курсів валют, а сплата нарахованих комісій в національній валюті України, шляхом внесення готівки в касу банка або безготівковим перерахуванням коштів на рахунки банку, вказані у розділі 11 цього договору, якщо інше не передбачено особливими умовами цього договору.

Згідно п.4.1. кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику у користування грошові кошти в сумі, на строки та цілі, визначені цим договором, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку.

Відповідно до п. 5.3 Кредитного договору, позичальник зобовязується починаючи з місяця, наступного на місяцем надання кредиту, погашати кредит у сумі не менш ніж 139 доларів США сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, вартість всіх сукупних послуг, а також інші фінансові зобовязання відповідно до Графіку платежів, що зазначений в Додатку 1 до цього Договору, не пізніше 25 числа кожного місця, наступного за звітним, а в останньому місяці користування кредитом не пізніше дати, вказаної в п. 5.2 цього Договору.

У відповідності до додатку № 1 до кредитного договору Графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, який є невід`ємною частиною кредитного договору абсолютне подорожчання кредиту становить 483008,63 грн.

Графік щомісячних платежів, підписаний сторонами, свідчить, що під час укладання договору було чітко визначено розмір щомісячного платежу на сплату кредиту, який становить 138,89 доларів США (колонка №3), та розмір щомісячних відсотків (колонка №4), нарахованих, на суму заборгованості, виходячи із встановленої сторонами відсоткової ставки та періоду користування кредитом.

При цьому, Графік містить помісячну суму платежів, визначену в гривнях, яка загалом становить 729986,38 грн. (колонка №2).

2.03.2009 року між ОСОБА_4 та АКБ "Індустріалбанк" укладено додаткову угоду №1 до договору кредитного фізичних осіб на придбання нерухомості №KRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року, відповідно до якої пункт 3.1 договору викладено в наступній редакції: погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту без перерахунку розміру платежів в залежності від співвідношення будь-яких курсів валют, на рахунок банку №0254, шляхом внесення готівки в касу банку, або безготівковим перерахуванням коштів, якщо інше не передбачено особливими умовами цього договору.

Укладеною 22.08.2011 року між сторонами додатковою угодою №2 до кредитного договору внесено зміни, зокрема до п.3.1 статті 3 договору та встановлено, що погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту без перерахунку розміру платежів в залежності від співвідношення будь-яких курсів валют, із використанням поточного рахунку позичальника, відкритого в структурному підрозділі банку, в якому обліковується кредит, для чого позичальник зобовязаний забезпечити надходження іноземної валюти на поточний рахунок та наявність іноземної валюти на цьому поточному рахунку у сумі не менше ніж сума, яка підлягає погашенню/сплаті у відповідний стро/термін згідно умов цього договору та графіку платежів, що зазначений в Додатку №1 до цього договору.

Пунктом 3.4. додаткової угоди №2 також встановлено, що погашення кредиту та нарахованих відсотків в іноземній валюті може здійснюватись позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів з будь-якого рахунку позичальника безпосередньо на рахунки банку з обліку заборгованості за цим договором.

З аналізу вищевказаних умов кредитного договору №KRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року вбачається, що позичальник зобов'язаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті кредиту, а саме в доларах США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Колегія суддів дійшла висновку, що положення чинного законодавства, хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті, і саме з такими умовами договору погодився позивач.

Згідно п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Відповідно до п.3.8. Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

У відповідності до вимог вказаного пункту правил в додатку № 2 до кредитного договору фізичних осіб на придбання нерухомості №KRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року зазначено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, інших фінансових зобов'язань позичальника, з якими ОСОБА_4 ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Крім того, згідно додатку №2 до кредитного договору банк надає можливість позичальнику придбати іноземну валюту для здійснення погашення кредиту та відсотків за ним в іноземній валюті: позичальник може придбати готівкові кошти в іноземній валюті за готівкові кошти в національній валюті в касі банку за курсом, що буде встановлений банком на момент проведення операції; позичальник може здійснити купівлю безготівкової іноземної валюти за рахунок безготівкової національної валюти, що знаходиться на поточному рахунку позичальника. Купівля безготівкової іноземної валюти здійснюється за курсом, який складається на міжбанківському валютному ринку України на момент проведення операції.

Таким чином, умовами, укладеним між сторонами, кредитного договору було не лише передбачено обовязок повернення кредитних коштів та сплати відсотків в іноземній валюті, а й визначено порядок придбання позичальником іноземної валюти для здійснення погашення кредиту та відсотків за ним в іноземній валюті.

Пунктом 10.6 кредитного договору встановлено, що позичальник попереджений банком, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе позичальник.

За наведеного, позивач погодився на запропоновані йому умови кредитування як такі, що його влаштовували, зокрема щодо отримання і повернення кредитних коштів саме в доларах США (п.3.1 договору). Також ОСОБА_4 погодився з тим, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе саме він.

Судом встановлено, що кошти на погашення кредитної заборгованості позивачем сплачувались як в доларах США, так і в національній валюті, за яку відповідачем на міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) купувалась іноземна валюта та зараховувалась на погашення заборгованості, що підтверджується виписками по особовому рахунку та копіями прибуткових касових ордерів і квитанцій.

30.06.2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ АКБ "Індустріалбанк" із заявою, в якій вказував, що на основі виданої банком довідки №380/1 ним було здійснено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 15.07.2014 року ним було здійснено повне погашення заборгованості по тілу кредиту, а також нарахованих відсотках за кредитом. Крім того, в звязку з повним виконанням зобовязань по кредитному договору щодо повернення тіла кредиту в сумі 252000 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 132443,24 грн. позивач просив банк надати довідку про припинення зобовязань за кредитним договором №KRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року, а також повернути 101946,68 грн. на його поточний рахунок.

Листом №3395 від 1.09.2015 року АКБ "Індустріалбанк" розяснено позивачу, що оскільки ним було отримано кредитні кошти в сумі 50000 доларів США та відповідно до умов кредитного договору кредит та відсотки за користування кредитом повинні погашатись також у доларах США, то ним не було здійснено повне погашення заборгованості за кредитним договором і станом на 1.09.2015 року вона становить 29540,1 доларів США та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 27612,68 доларів США, заборгованості по відсотках в сумі 2237,42 доларів США, з яких 1952,09 доларів США прострочені відсотки.

Враховуючи викладене, оскільки кредитні кошти були отримані ОСОБА_4 у доларах США, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту без перерахунку розміру платежів в залежності від співвідношення будь-яких курсів валют, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторони кредитного договору погодили сплату вище перелічених платежів позичальника за спірним кредитним договором у національній валюті гривні.

Висновком судово-економічної експертизи від 21.04.2017 року № 112/04/2017 встановлено, що виходячи з базових умов платежів передбачених у колонці 2 додатку № 1 до кредитного договору №КRI/0800/392/07 від 16.07.2007р., станом на 23.05.2016р. зобовязання позичальника за договором виконані.

Однак, вказаний висновок експерта не може бути належним доказом повного виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором, оскільки із його мотивувальної частини та додатків до нього вбачається, що при визначенні залишку заборгованості за кредитним договором станом на 23.05.2016 року розмір щомісячних платежів в національній валюті експертом було розраховано із застосуванням офіційного курсу, встановленого НБУ на дату укладення договору, а саме 5,05 грн./дол. США, при цьому кошти, які сплачувались позивачем в іноземній валюті зараховувались експертом на погашення заборгованості за курсом, який діяв на момент проведення операції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За наведеного, ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами, що ним в повній мірі виконано своє зобов'язання перед банком за кредитним договором №КRI/0800/392/07 від 16.07.2007 року в тому числі по поверненню отриманого кредиту та сплати відсотків, а тому відсутні підстави для визнання припиненими зобовязань за вказаним кредитним договором та іпотеки квартири АДРЕСА_2 згідно з договором іпотеки від 16 липня 2007 року, яка є похідною від основного зобовязання.

Покликання позивача на те, що оскільки в додатку №1 до кредитного договору Графік платежів та визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки визначено загальну сукупну вартість кредиту, суми платежу за розрахунковий період, що включає тіло кредиту та проценти за користування кредитом, в національній валюті гривні, то погашення кредиту повинно здійснюватися також в національній валюті, є безпідставними та суперечать іншим умовам кредитного договору.

Зазначення банком у другій колонці додатку №1 до кредитного договору сум щомісячних платежів за кредитом у гривневому еквіваленті за курсом, який діяв на момент укладення договору узгоджується із Таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, що є невідємною частиною кредитного договору № KRI/0800/392/07 від 16.07.2007року, в якій сума платежу за розрахунковий період також вказана в гривні.(а.с.11, 174 т.1)

Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не отримував вказаних у договорі коштів спростовуються: п.4.1 умов кредитного договору, відповідно до якого кредит наданий останньому шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника у банку; заявою позичальника про перерахування коштів на його поточний рахунок; випискою за цим договором, відповідно до якої 50 000 доларів США перераховані за вказаний поточний рахунок відповідача; заявою про видачу готівки №95_178 від 16.07.2007року, меморіальним валютним ордером №TR.8519.1.95 від 16.07.2007року. (а.с.175,176 т.2). Відповідно до п. 5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Заява про видачу готівки №95_178 від 16.07.2007року, меморіальний валютний ордер №TR.8519.1.95 від 16.07.2007року містять відповідні підписи та відтиск штемпеля Рівненської філії м.Рівне, що знаходиться за адресою Соборна,40, з датою 16 липня 2007року, що узгоджується із пп.1.2 п.1 договору кредиту, відповідно до якого, надання кредиту здійснюється банком позичальнику в межах офісного приміщення філії АКБ «Індустріалбанк» у м.Рівне по вул.Соборній,40.

За отриманні кредитні кошти ОСОБА_4 придбав квартиру, яку в той же день передав в іпотеку для забезпечення кредитних зобовязань за вказаним вище кредитним договором, що стверджується договорами купівлі-продажу від 16.07.2007року та іпотеки від 16.07.2007року.(а.с.13,59-63 т.1)

Вчинення ОСОБА_4 погашень заборгованості по кредитному договору протягом більш як сім років (останній платіж внесено 22.01.2015року), укладення ним в період з 2.03.2009 року по 21.06.2012рору трьох додаткових угод до кредитного договору в сукупності із вищевказаними доказами спростовує його доводи про неотримання ним кредитних коштів у розмірі 50 000 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до постанови ОСОБА_9 Верховного Суду № 14-57 цс 18 від 21 березня 2018 року позивачі у справах про захист своїх прав як споживачів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, що передбачено статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому ОСОБА_4, який подав позов про захист свого права, як споживача послуг фінансової установи, відноситься до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено 1653 грн. 63 коп. судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України він підлягає поверненню відповідачу із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 598,599 ЦК України, ст.ст.3,17 Закону України "Про іпотеку", апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Індустріалбанк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Індустріалбанк", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про захист прав споживача та припинення зобовязань за кредитним договором та припинення іпотеки за договором іпотеки відмовити.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути Публічному акціонерному товариству "Акціонерний банк "Індустріалбанк" кошти в розмірі 1653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) грн. 63 коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача УК у м. Рівне № 0030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, код банку 899998, згідно платіжного доручення № 442_3 від 20 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_2