Ухвала

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 442/2358/16-ц

провадження № 61-20357ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої самоправними діями, і зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал», про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив: стягнути моральну шкоду в розмірі 2 500,00 грн, майнову шкоду за ліки - 380,00 грн, за купання в лазні - 700,00 грн, суму вартості відновлювальних робіт та судові витрати в розмірі 4 560,00 грн; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщеннями загальних мереж будинку шляхом надання доступу до підвалу.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 05 лютого 2016 року у вказаній квартирі сталося залиття, причиною якого стало самовільне перекриття ОСОБА_2 та її співмешканцем загальної системи каналізаційної мережі, якою користуються мешканці квартир №№ 1 та 2 цього будинку. Через тиждень ними ж було відрізано воду у кухні та туалеті, через що у нього з`явилися великі незручності. 22 лютого 2016 року ОСОБА_2 повністю відрізала від його квартири воду. Крім цього, ОСОБА_2 облаштовує підвал, викопала у ньому велику яму, розкопала ззовні фундамент, викинула багато цегли, яка була опорою для несучих стін, у зв`язку з чим будинок став аварійним. Облаштувати іншу каналізацію та водопровід немає можливості. Внаслідок таких протиправних дій йому нанесено значних майнових та моральних збитків, порушено санітарно-технічні вимоги та правила експлуатації будинку. Стверджував, що купатися він змушений ходити до міської лазні, у зв`язку з чим додатково витрачає 700,00 грн на місяць. Моральна шкода виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна і неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал», про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками квартири і підвального приміщення на АДРЕСА_2 . Такий будинок є двоповерховий, складається з трьох відокремлених квартир, які мають незалежні входи. Внутрішньобудинкові комунікації (водяні і каналізаційні труби) трьох квартир прокладені через їх підвальне приміщення, між ними і іншими співвласниками будинку виникають конфліктні ситуації у зв`язку із постійними проривами у мережі. Частковий поточний ремонт комунікаційних мереж будинку вони вимушені здійснювати індивідуально і за свої кошти. З 2009 року вони неодноразово зверталися до власника квартири № 2 ОСОБА_1 з вимогою відремонтувати і усунути витікання стічних вод із каналізаційної труби, що пролягає під підлогою їх квартири і підключається до загального каналізаційного колодязя у підвальному приміщені. У місці з`єднання відбулося від`єднання труби від каналізаційного колодязя. Також каналізаційна труба під землею отримала тріщину, від чого відбувається постійне витікання нечистот через тріщину у несучій стіні на підлогу у підвалі. У підвалі протягом десяти років наявний неприємний запах, бруд і сильна вологість, від чого відбувається просідання стін усього будинку, з`являються тріщини, на стінах росте грибок. Кімнатою, яка розташована над підвалом, неможливо користуватися. ОСОБА_1 на звернення до нього не реагує, провести ремонтні роботи відмовляється. Дії ОСОБА_1 , що проявляються у неналежному утриманні каналізаційних мереж, призвели до створення їм перешкод у користуванні квартирою і підвальним приміщенням, завдали моральних страждань та майнових збитків.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили зобов`язати ОСОБА_1 ліквідувати витікання і провести ремонтні роботи по усуненню наслідків витікання у підвальному приміщенні каналізаційних витоків з каналізаційної труби і водяної труби, які йому належать і обслуговують його квартиру, та які розташовані під квартирою № 1 і навколо будинку, а також стягнути моральну шкоду, завдану незаконними довготривалими діями ОСОБА_1 , у загальному розмірі 50 400,00 грн

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні системою водопостачання та водовідведення, а тому вимоги про усунення таких перешкод задоволенню не підлягають. Система водопостачання та водовідведення всередині будинку належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам будинку, які повинні забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати технічне обслуговування та, у разі необхідності, проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, а також використовувати це майно за призначенням. Оскільки ОСОБА_1 провів за власні кошти нову систему водопостачання та водовідведення до своєї квартири, то відповідно він є власником цієї системи і кошти на облаштування її не можуть бути стягнені з ОСОБА_2 . Така система через приміщення загального користування не прокладена, а тому відсутнє витікання каналізаційних витоків з каналізаційної труби і водяної труби, у зв`язку з чим підстав для задоволення в цій частині вимог по зустрічному позову немає.Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суди дійшли висновку, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки доказів, які підтверджують факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, а також фактів спричинення моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, настання негативних наслідків, не надано.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є майнові вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди, ціна яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною у силу закону, а також немайнові вимоги про зобов`язання вчинити дії, в частині яких суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

При цьому касаційна скарга не містить випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої самоправними діями, і зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал», про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов