ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Херсон

Справа №661/530/18

Провадження №22ц/819/187/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Червоненка Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні Новокаховського міського відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1094 від 13 серпня 2001 року, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області на підставі ухваленого 12 липня 2001 року рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 28615,00грн.

Оскільки через неправомірну бездіяльність посадових осіб Новокаховського міського відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області вищезазначене рішення суду до цього часу не виконане, що призвело до порушення її прав та завдало майнової шкоди, позивач просила стягнути на її користь з Державного бюджету України майнову шкоду у розмірі 26006,66грн., яка дорівнює сумі невиконаного за виконавчим листом зобов'язання боржника ОСОБА_4

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 26006,66грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

В апеляційній скарзі Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що тривале невиконання ВДВС судового рішення не є підставою для стягнення шкоди у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми грошових коштів, оскільки позивач ОСОБА_2 не втратила право на отримання належної їй суми з боржника, виконавчий документ продовжує перебувати на виконанні у відділі державної виконавчої служби, якою вживаються усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо виконання судового рішення.

Будь-які рішення, дії або бездіяльність ВДВС щодо проведення виконавчих дій по виконавчому листу №2-1094 від 13 серпня 2001 року не визнанні незаконними, що унеможливлює покладання відповідальності на відділ.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2,зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду від 14 листопада 2018 року, просила скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 серпня 2001 року відділом державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1094, виданого 13 серпня 2001 року Новокаховським міським судом Херсонської області на підставі рішення суду від 12 липня 2001 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого з останнього на користь ОСОБА_2 стягнуто борг у розмірі 28615,06грн.

25 жовтня 2006 року ВДВС Новокаховського МУЮ стягувачу перераховано 2608,40 грн. від продажу рухомого майна, належного боржнику.

На час розгляду справи судом сума нестягнутого боргу становить 26006,66 грн.

Відомостей щодо здійснення виконавчих дій протягом 2006-2010 р.р. суду не надано.

У зв'язку зі зміною місця проживання боржника, 06 червня 2011 року виконавче провадження направлено до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

28 березня 2016 року виконавчий лист повернутий ВДВС Чернігівського РУЮ стягувачу без виконання.

З 24 червня 2016 року виконавчий лист №2-1094 від 13 серпня 2001 року перебуває на виконанні в Новокаховському відділі ДВС ГТУЮ у Херсонській області.

В ході примусового виконанням державним виконавцем було вжито заходи щодо встановлення доходів, рухомого та нерухомого майна боржника, рахунків у банках, факту його працевлаштування, джерел отримання доходів, тощо.

Проте, вжиті заходи позитивних результатів не дали, майно боржника, доходи та місце його перебування не встановлено.

Згідно довідки Головного центра обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України, №7/3362 від 30 червня 2017 року боржник ОСОБА_4 14 грудня 2014 року перетнув державний кордон України.

На теперішній час боржник перебуває у розшуку на підставі ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності того, що сума боргу, яка залишилась нестягнутою за виконавчим документом у розмірі 26006,66 грн. є збитками, які виникли внаслідок протиправної бездіяльності державних виконавців, яка виразилась у тривалому невиконанні судового рішення, з приводу чого позивач остаточно втратила можливість стягнути з боржника заборгованість за рішенням суду, який 14.12.2014 року залишив Україну і будь-яке майно, на яке може бути звернуто стягнення відсутнє, а тому ця шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Доказів, які б свідчили про обґрунтованість та правомірність такого тривалого зволікання з виконанням судового рішення, відповідач не надав.

Проте, погодитися з висновком суду не можна.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, було б ілюзорним, якби органи Державної виконавчої служби України допускали, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Стаття 2 Закону (у редакції на час повторного надходження виконавчого листа до ВДВС Новокаховського РУЮ) забезпечує право особи на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини третьої статі 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом; роз'яснює у випадку необхідності їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3, 4 ч.5 ст.12 ЦПК України).

Згідно приписів статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для застосування цивільно-правової відповідальності, виходячи із зазначеного та із урахуванням конкретних обставин справи, необхідним є, зокрема, встановлення у передбаченому законом порядку факту неправомірності дій державного виконавця або органу державної влади, що призвели до завдання шкоди. При цьому, обов'язок довести неправомірність таких дій, так само, як і наявність шкоди та причинного зв'язку між ними, відповідно до загальних правил розподілу обов'язку доказування, покладається на позивача.

Факт неправомірності (незаконності) прийняття таких дій державним виконавцем або органом державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

За матеріалами справи судом апеляційної інстанції встановлено, що судові рішення, які є чинними на час розгляду справи, щодо визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби по виконанню виконавчого листа №2-1094, виданого 13 серпня 2001 року Новокаховським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики, відсутні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 серпня 2011 року, яким було визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб ВДВС Новокаховського МУЮ по виконанню рішення суду від 12 липня 2001 року про стягнення боргу на користь заявника.

Разом із цим, встановлено, що ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2011 року вищенаведене рішення від 26 серпня 2011 року скасовано, провадження у справі закрито.

За змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2012 року, суд касаційної інстанції погодився з ухвалою апеляційного суду щодо закриття провадження у справі.

Оскільки позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, та з якими закон пов'язує можливість відшкодування шкоди, суду не надала, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Державної виконавчої служби України (протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем) та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

ОСОБА_2 пред'явила позов до держави Україна в особі Державної виконавчої служби України, посилаючись на протиправні дії державних виконавців, дії та бездіяльність яких призвели до порушення прав позивача.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд не врахував, що належним відповідачем у цих правовідносинах є і Казначейська служба, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Суд на зазначене вище уваги не звернув та не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі, та не врахував, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов'язками є різними.

Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції в силу повноважень, визначених ст. 374 ЦПК України, позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

За наведених обставин ухвалене у справі судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, а тому в порядку ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню, як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального закону, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А.Приходько