Ухвала

24 травня 2019 року

м. Київ

справа № 741/535/18

провадження № 61-9166 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2014 року № б/н у розмірі 38 202 грн 50 коп.

Заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року частково задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором укладеним 13 травня 2014 року № б/н, станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 35 907 грн 14 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. Відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафів за порушення строків платежів у розмірі 2 295 грн 36 коп.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2014 року № б/н 31 985 грн 70 коп., з яких: 2 294 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом,29 691 грн 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року залишено без змін.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 38 202 грн 50 коп., яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі про те, що справа має для заявника виняткове значення та стосується питання права, яке становить фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта