печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

учасники справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання добросовісним правонабувачем, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору у справі за його позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання добросовісним правонабувачем, визнання права власності. Заява мотивована тим, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 000 грн. Оскільки ухвалою суду від 03 вересня 2018 року позивачу повернуто позовну заяву, то сплачений судовий збір за подання такої заяви відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач при поданні позову не надав до суду квитанціїї про сплати судового збору, в зв'язку з чим, серед іншого, позовну заяву було залишено без руху та в подальшому повернуто позивачу.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів заяви про повернення судового збору, позивач долучив до неї копію квитанції про сплату судового збору на суму 8 000 грн. сплаченого 23 березня 2017 року, що не може бути належним доказом сплати судового збору та позбавляє суд можливості вирішити питання щодо його повернення.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання добросовісним правонабувачем, визнання права власності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Батрин