Ухвала

05 березня 2019 року

м. Київ

справа № 208/2401/14-ц

провадження № 61-25708 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув скаргу розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетроської області від 17 лютого 2016 року в справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року на розгляд до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетроської області від 17 лютого 2016 року разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року підстави, наведені у клопотанні заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, визнано неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків до 05 січня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали, а саме - сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та зазначити інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

У січні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла квитанція про сплату судового збору у розмірі 1 830 грн та клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, у якому заявник посилається на те, що подав касаційну скаргу більше ніж через два роки після закінчення строку на касаційне оскарження у зв'язку з тяжкою хворобою, на підтвердження чого надає копію довідки МСЕК від 20 грудня 2018 року про встановлення йому третьої групи інвалідності загального захворювання та про те, що він є пенсіонером за віком. Заявник зазначає що жодних копій судових рішень з яких він міг дізнатися про зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції він не отримував, а через хворобу не міг з'явитися до суду для ознайомлення з матеріалами справи.

Однак вказані причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки посилання ОСОБА_1 на захворювання та надана ним медична довідка не свідчать про те, що заявник протягом тривалого часу не мав змоги подати касаційну скаргу. Інші наведені підстави по суті є тими самими, що вже були визнані неповажними.

Відповідно до вимог частини третьої статті 328 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 325 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна норма міститься у статті 393 ЦПК України.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті

6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryovv. Ukraine).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року вказані заявником підстави було визнано неповажними, а нові підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є недостатніми для поновлення строку на касаційне оскарження, тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Отже, клопотанняОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтоване.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, частиною третьою

статті 328 ЦПК України 2004 року, пунктом 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147 - VIII,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетроської області від 17 лютого 2016 року в справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта