Справа № 127/5508/19
Провадження № 22-ц/801/2428/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуСправа № 127/5508/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження цивільну справу № 127/5508/19 за позовом ОСОБА_1 до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю

за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року, повний текст якого складено 25 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Бойка В.М.,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, Вінницької міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради, який обґрунтовував тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Через близьке розташування будинку до ґрунтових вод, частина прибудинкової території площею 0,06-0,1 га, мала вигляд болота. Звернення до компетентних органів для вирішення питання осушення частини ділянки було безрезультатним, тому починаючи з 1991-1992 років він самотужки здійснив осушення цієї території, шляхом прокладення каналів від джерела озера до центральної каналізації, завіз ґрунт для підйому його до рівня, який убезпечує від замокання ділянки, висадив вдовж каналів дерева, які запобігають зсувам ґрунту. З того часу позивач почав використовувати цю земельну ділянку для садівництва та городництва. На його звернення щодо безоплатного надання у власність цієї земельної ділянки, рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району від 27 вересня 2018 року № 305 йому відмовлено з підстав відсутності вільних земельних ділянок державної чи комунальної власності з цільовим призначенням «для ведення садівництва», за рахунок яких можна було б реалізувати право громадян на безоплатну приватизацію.

З підстав, добросовісного, відкритого та довготривалого використання спірної земельної ділянки, просив визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на частину земельної ділянки площею 0,06 га, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка розташована за межами міста Вінниці, і вирішення питань щодо відведення цієї земельної ділянки не є компетенцією Вінницької міської ради; рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради позивачеві відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки у зв`язку з відсутністю на території сільської ради вільних земельних ділянок з цільовим призначенням «для ведення садівництва», і дане рішення органу місцевого самоврядування позивачем не оскаржувалось; визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем призведе до порушення прав мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на цю земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом правильно встановлено обставини, за яких є можливим застосування ст. 344 ЦК України, однак безпідставно не застосовано положення цієї норми до даних правовідносин.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки спір за позовними вимогам ОСОБА_1 не належить до справ, розгляд яких не може бути проведений за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а також з урахуванням, що спір про визнання права власності за напувальною давністю є позовом майнового характеру, відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводиться апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 1996 року позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Як видно з копії ордера на житлове приміщення №936 від 21 лютого 1990 року ОСОБА_1 із сім`єю с складі чотирьох чоловік надано право на зайняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Листом виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16 жовтня 2006 року на заяву ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будинків і споруд, позивача повідомлено про відсутність можливості задовольнити відповідне прохання у зв`язку з проведенням інвентаризації земель м. Вінниці для виявлення земельних ділянок придатних для розміщення об`єктів містобудування. При виділенні в розпорядження міської ради земельних ділянок придатних до забудови, заява, яка зареєстрована у встановленому порядку, буде розглянута в порядку черговості (а.с. 20).

17 квітня 2013 року ОСОБА_1 звертався до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання йому безкоштовно земельної ділянки під будівництво будинку, площею 0,08 га-0,1 га ( а.с. 12), на яку отримав відповідь виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради про те, що на даний час на території Вінницько-Хутірської сільської ради в межах населеного пункту с. Вінницькі Хутори проекту відведення земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не виготовлено, тому надати земельну ділянку неможливо (а.с. 14).

Листом Вінницько-Хутірської сільської ради від 08 грудня 2016 року за №1084 ОСОБА_1 повідомлено про те, що в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області (в межах та за межами населеного пункту) відсутні вільні земельні ділянки, за рахунок яких можливо було б реалізувати право громадян на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», передбаченими ст. 121 ЗК України (а.с. 22).

Листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 07 березня 2018 року на звернення позивача про відведення земельної ділянки під будівництво за адресою АДРЕСА_1 повідомлено, що зазначена земельна ділянка розташована поза межами міста Вінниці, відведення земельної ділянки в межах приміської зони не відноситься до повноважень Вінницької міської ради, а відноситься до повноважень ради на території якої розташована земельна ділянка ( а.с. 13).

Рішенням 29 сесії 07 скликання №305 від 27 вересня 2018 року Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області позивачу відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0, 06 га для ведення садівництва із земель державної чи комунальної власності у зв`язку з тим, що в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області відсутні вільні земельні ділянки державної чи комунальної власності в межах населеного пункту, за рахунок яких можливо було б реалізувати право громадян на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням «для ведення садівництва» відповідно до ст. 121 ЗК України ( а.с.18).

Згідно з актом від 20 жовтня 2018 року, складеного на підставі зборів мешканців будинку по АДРЕСА_2 ініціативною групою, ОСОБА_1 , з дозволу КСК «Теплий дім» самостійно упорядкував земельну ділянку, яку звільнив від сміття, вивіз ґрунт і користується нею більше 15 років, вирощуючи фруктові дерева (а.с. 11).

Департаментом земельних ресурсів Вінницької міської ради від 05 березня 2019 року на звернення позивача щодо можливості оформлення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , повідомлено, що відповідно до Генерального плану м. Вінниця , затвердженого міською радою 23 листопада 2007 року зі змінами з актуалізацією за результатами його моніторингу, затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 01 лютого 2013 року №1140 та положень містобудівних регламентів Плану зонування м. Вінниця , затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 04 липня 2008 року № 2912 зі змінами, затвердженими рішенням міської ради від 28 серпня 2015 року № 2258, земельна ділянка розташована в рекреаційній зоні озеленених територій загального користування, тому не може передаватися під вказані у зверненні цілі (а.с. 36).

Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради згідно зі статтею 12 ЗК України передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Отже, питання про набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може вирішуватись відповідно до положень ст. 119 ЗК, згідно з якою встановлено строк набувальної давності щодо земельних ділянок у 15 років, що обчислюється з дня набрання чинності цим кодексом, тобто відповідно до п. 1 Прикінцевих положень з 1 січня 2002 року.

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування передбаченого статтями 118, 123 ЗК України.

Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Надання земельної ділянки у власність або у користування громадян за набувальною давністю в інший спосіб, ніж це встановлено нормами 118, 122, 123 ЗК України, не передбачено.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що рішенням 29 сесії 07 скликання №305 від 27 вересня 2018 року Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області позивачу відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0,06 га для ведення садівництва із земель державної чи комунальної власності, яке позивачем не оскаржувалося. Також позивачу в різний час, органами місцевого самоврядування, до компетенції яких належить вирішення питання щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності, було повідомлено про те, що на території с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області (в межах та за межами населеного пункту) відсутні вільні земельні ділянки, за рахунок яких можливо було б реалізувати право громадян на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», передбаченими ст. 121 ЗК України, а також про неможливість надання земельної ділянки для зазначених цілей з підстав віднесення її до рекреаційної зони озеленених територій загального користування.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник