Справа № 466/5950/19 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2723/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

встановила:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали.

Одночасно, позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на майно, а саме: 1/4 частини житлового будинку та будівельних матеріалів, що використані при будівництві самочинно побудованої нежитлової прибудови під літ. 5-4, 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, 5-9, 5-10, 5-11, 5-12, 5-13, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з метою унеможливити зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання та необхідністю унеможливити продаж чи заставу будинку.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , зазначає, що суд не з`ясував ризики позбавлення його з дітьми єдиного місця проживання.

Покликається на те, що проживає з дітьми у м. АДРЕСА_2 квартирі на АДРЕСА_3 Підрічній, вважає, що відповідач зможе вчинити дії щодо зняття його з постійного місця реєстрації, а іншого житла він та його діти не мають.

Стверджує, що у 2002 році сім`єю прийнято рішення про поліпшення житлових умов, тому відчуживши квартиру в смт. Міжгір`я, отримані кошти вклав у добудову частини та реконструкцію житлового будинку, що є предметом спору.

Починаючи з 2003 року проводив будівельні роботи, закупляв будівельні матеріали та здійснював безпосереднє будівництво прибудови.

Зазначає, що на даний час прибудова є закінчена та готова до введення в експлуатацію.

Усі прибудови є відображені у технічному паспорті від 10.05.2017 року.

Під час будівництва та реконструкції він використав будівельні матеріали на 500000 грн., однак чеків на підтвердження цього факту залишилося на 235786 грн.

Арешт на 1/4 частини житлового будинку та будівельних матеріалів просить накласти з метою унеможливлення зняття ОСОБА_1 з реєстрації проживання та необхідністю унеможливити продаж чи заставу будинку.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 31,32), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову шляхом накладення арешту, не зазначена вартість майна, не доведено співмірність заходів забезпечення позову ціні позову.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 149 ЦПК України передбачено підстави для забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Із змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слідує, що така містить фактично лише мотиви, що підтверджують наявність спору між сторонами, обставини щодо поділу спільного майна подружжя.

Поряд з цим, заява взагалі не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 та обґрунтованості заявником саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку та будівельних матеріалів, що використані при будівництві самочинно побудованої нежитлової прибудови під літ. 5-4, 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, 5-9, 5-10, 5-11, 5-12, 5-13, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з метою унеможливити зняття позивача ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання, продажу чи заставу будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що належні докази про те, що обраний ОСОБА_1 вид забезпечення позову є необхідним для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів останнього, відсутні.

З врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_2 незавершеного будівництвом нежитлової прибудови під літ. 5-4, 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, 5-9, 5-10, 5-11, 5-12, 5-13, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним трактуванням апелянтом норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її задоволення немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування, відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк