ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2019 року

м.Харків

справа № 645/346/18

провадження № 22-ц/818/1637/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Автогаражний кооператив «Велозаводська»,

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Велозаводська», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Бондарєвої І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення складено 08 січня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Автогаражного кооперативу «Велозаводська», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при укладенні договору від 11.11.2015 року представник Автогаражного кооперативу «Велозаводська» ОСОБА_2 не був уповноважений на укладення спірного договору, оскільки не обирався головою правління вищим органом кооперативу - загальними зборами, що передбачено Статутом кооперативу, та не мав законних прав та повноважень на укладення договору від імені Автогаражного кооперативу «Велозаводська». Крім того, на зборах Автогаражного кооперативу «Велозаводська» від 11.03.2016 року розглядалось питання щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.02.2016 року, а рішення щодо схвалення або несхвалення укладеного спірного договору від 11.11.2015 року зборами уповноважених представників не розглядалося та не ухвалювалося. Позивач вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма статті 241 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання правових послуг від 11.11.2015 року, укладеного між Автогаражним кооперативом «Велозаводська» та адвокатом ОСОБА_1, оскільки в подальшому вказаний договір не був оскаржений (оспорений) членами Автогаражного кооперативу «Велозаводська», до відома яких був доведений зміст договору, про що свідчить протокол зборів членів кооперативу від 11.03.2016 року, тобто вказаний договір був схвалений членами кооперативу, що свідчить про його дійсність.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є керівником АГК "Велозаводська", що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому датою державної реєстрації, датою та номером запису в Єдиному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу зазначено - 17.06.1996 р. та 09.04.2008 р. (а.с.31).

11 листопада 2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та автогаражним кооперативом «Велозаводська» в особі голови правління кооперативу ОСОБА_2, діючого на підставі Статуту, було укладено договір про надання юридичних послуг, предметом якого стало виконання дій, пов'язаних із оформленням та відчуженням права власності юридичної особи АГК «Велозаводська», а саме - реєстрація права власності на нежитлові приміщення №18,19, які знаходяться на території АГК «Велозаводська». Вказаний договір укладений в простій письмовій формі (а.с.6-7).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що на момент укладення оспорюваного договору від 11.11.2015 року ОСОБА_2 представляв інтереси юридичної особи АГК «Велозаводська» та діяв як голова правління кооперативу відповідно до рішення зборів уповноважених членів представників АГК «Велозаводська» від 17.06.2011 року та на підставі Статуту кооперативу в новій редакції, зареєстрованого 24.03.2004 року управлінням державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Харківської міської ради. Проте ОСОБА_2 загальними зборами кооперативу як голова правління кооперативу не обирався. Крім того позивачка вказує на те, що рішенням Фрунзенського райсуду м.Харкова від 09.02.2005 року було визнано недійсним Статут автогаражного кооперативу «Велозаводська» у новій редакції, затвердженої зборами представників уповноважених АГК «Велозаводська» від 26.12.2002 року, та який був зареєстрований Управлінням державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ХМР 24.03.2004 року, та було зобов'язано Управління державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ХМР скасувати державну реєстрацію нової редакції Статуту. Вважає, що діючою редакцією Статуту кооперативу на час укладання договору від 11.11.2015 року був Статут кооперативу у редакції від 12.02.1987 року, редакцією якого не було передбачено обрання правління кооперативу, в тому числі голови правління, зборами уповноважених членів представників АГК «Велозаводська». У зв'язку з чим, позивачка вважає, що ОСОБА_2, як представник юридичної особи, який укладав правочин від 11.11.2015 року, не мав законних прав та повноважень щодо представництва інтересів юридичної особи АГК «Велозаводська», бо правління кооперативу, в тому числі і голова правління кооперативу, обираються виключно загальними зборами кооперативу, а не зборами уповноважених членів представників АГК «Велозаводська». Просила суд визнати недійсним договір про надання правових послуг від 11.11.2015 року, укладений між автогаражним кооперативом «Велозаводська» та адвокатом ОСОБА_1

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.02.2005 року по цивільній справі 2-1488/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, АГК «Велозаводська», яке набрало законної сили, було визнано недійсним Статут автогаражного кооперативу «Велозаводська» у новій редакції, затвердженої зборами представників уповноважених АГК «Велозаводська» від 26.12.2002 року, та який був зареєстрований Управлінням державної реєстрації юридичних та фізичних осіб ХМР 24.03.2004 року, та зобов'язано Управління державної реєстрації юридичних та фізичних осіб Харківської міської ради скасувати державну реєстрацію нової редакції Статуту.

Згідно положень Статуту АГК «Велозаводська» у редакції від 12.02.1987 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Фрунзенської районної Ради народних депутатів м.Харкова та який був перереєстрований відповідно до розпорядження N 448 від 17.06.96 року Фрунзенською райрадою народних депутатів м.Харкова, що передував Статуту кооперативу, зареєстрованого 24.03.2004 року:

п.7.1. Статуту - органами управління кооперативу є загальні збори товариства та правління кооперативу;

п.7.2. Статуту - вищим органом управління кооперативу є - загальні збори кооперативу, до компетенції яких входе обрання правління кооперативу;

п.8.1. Статуту - правління кооперативу обирається загальними зборами кооперативу строком на 5 років.

Редакцією Статуту кооперативу від 12.02.1987 року не було передбачено обрання правління кооперативу, в тому числі голови правління, зборами уповноважених членів представників АГК «Велозаводська», бо такий орган управління як збори уповноважених членів представників АГК «Велозаводська» ані діючою редакцією Статуту кооперативу, ані Законом України «Про кооперацію» передбачені не були та в розумінні ст.15 Закону України «Про кооперацію» не є органом управління кооперативу та не мали права приймати рішення щодо обрання правління кооперативу, його голови, бо ці питання відповідно до Статуту кооперативу у редакції від 12.02.1987 року належить до виключної компетенції вищого органу кооперативу - загальних зборів та за умови дотримання порядку скликання зборів та їх проведення - кворуму відповідно до Статуту кооперативу.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оспорюваним є договір про надання юридичних послуг від 11 листопада 2015 року, укладений між адвокатом ОСОБА_1 та автогаражним кооперативом «Велозаводська» в особі голови правління кооперативу ОСОБА_2, діючого на підставі Статуту.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Встановлено, що на виконання обов'язків за договором від 11.11.2015 року голова правління кооперативу ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1 доручення на представництво інтересів юридичної особи в компетентних інстанціях, яке було нотаріально посвідчене приватним нотаріусом ХМНО Кімлик Н.І. 13.11.2015 року. Зі змісту доручення вбачається, що ОСОБА_2 представляв інтереси юридичної особи АГК «Велозаводська» та діяв як голова правління кооперативу відповідно до рішення зборів уповноважених членів представників АГК «Велозаводська» від 17.06.2011 року (а.с.20-21).

З Протоколу №14 зборів уповноважених представників АГК «Велозаводська» від 11 березня 2016 року вбачається, що оспорюваний договір про надання юридичних послуг, укладений 11.11.2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та АГК «Велозаводська» в особі голови правління кооперативу ОСОБА_2, був доведений до відома членів АГК «Велозаводська» та не був оскаржений (оспорений) членами АГК «Велозаводська» (а.с.29).

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що текст оспорюваного договору від 11.11.2015 року не містить посилань на конкретну редакцію Статуту, на підставі якого при укладанні договору діяв ОСОБА_2 як керівник АГК. Підстав для визнання вказаного договору недійсним, не вбачається.

Крім того відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України перебачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.03.2019 року.