ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 397/791/17

провадження № 22-ц/4809/31/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

правонаступник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представник - адвокат Урсаленко Олександр Миколайович

відповідач - ОСОБА_4, представник - адвокат Надьон Олена Станіславівна

треті особи - приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Урсаленка Олександра Миколайовича в інтересах позивача на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2018 року у складі судді Пляки С.Л. у справі за позовом ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович, ОСОБА_7 про визнання довіреності та розписки недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович, ОСОБА_7 про визнання довіреності та розписки недійсними.

Зазначала, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю РІ № 319508 від 24 травня 2002 року, виданого на підставі розпорядження Знам?янської районної державної адміністрації, вона є власником земельної ділянки № 271 площею 4,19 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Знам?янського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю КР № 013923 від 17 травня 2007 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вона є власником земельної ділянки № 270 площею 4,05 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Знам?янського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

23 квітня 2012 року між нею та Фермерським господарством «ОСОБА_8» в особі директора ОСОБА_8 було укладено договори оренди земельних ділянок терміном на 49 років із виплатою орендної плати в розмірі 2647 грн. по кожній земельній ділянці. Договори оренди зареєстровані у відділі Держкомзему у Знам?янському районі 13 грудня 2012 року за № 03571 та № 03573.

16 листопада 2011 року її представник за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Цибулівське ХПП» в особі ОСОБА_8 із заявою, в якій просила видати орендну плату по двох земельних ділянках за 2011-2016 роки у зв?язку зі скрутним матеріальним становищем та зобов?язалась не турбувати ОСОБА_8 стосовно питання виплати орендної плати до 2016 року. Відповідно до видаткового касового ордера від 17 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримала 17000 грн. орендної плати за 2012-2016 роки по двох земельних ділянках.

Не погоджуючись із розміром отриманої орендної плати за шість років наперед по двом земельним ділянкам, весною 2012 року вона звернулась до ОСОБА_8 з вимогою доплатити орендну плату. ОСОБА_8 на це погодився з умовою, що вона підпише нотаріально засвідчену заяву про отримання грошових коштів в рахунок оплати орендної плати за землю. Влітку 2012 року вона усно пообіцяла відповідачу ОСОБА_4, який представляв інтереси ОСОБА_8, підписати заяву. Вони з відповідачем зустрілись у приватного нотаріуса Котляренко Ю.І. для підписання заяви. Будучи юридично необізнаною, цілком і повністю довіряючи ОСОБА_4, не маючи сумнівів в правомірності дій нотаріуса, який чомусь не роз?яснив їй ні текст документа, ні його суттєві та важливі моменти, не розповів про правові наслідки підписання цього документа, вона підписала документ взагалі не ознайомившись з його текстом. Копію документу нотаріус їй не видав. В 2017 році, під час розгляду в суді справи за її позовом про визнання недійсними договорів міни їй стало відомо, що ОСОБА_4 отримав від її імені нотаріально посвідчену довіреність строком дії до 18 липня 2015 року, відповідно до якої вона начебто уповноважила його окрім загальних дій з представництва її інтересів на здійснення дій з відчуження (продажу, міни) належного їй на праві приватної власності нерухомого майна. ОСОБА_4, грубо порушивши діюче законодавство, скориставшись її помилкою, неправомірним шляхом отримав доступ до виконання дій, на які вона його не уповноважила, внаслідок чого її було позбавлено належних на праві приватної власності двох земельних ділянок. Жодної дії на схвалення вчиненого від її імені правочину, вона не вчиняла та розпорядження представнику не давала.

Також в 2017 році їй стало відомо про існування розписки від 10 червня 2012 року, нібито укладеної між нею та ОСОБА_4, відповідно до умов якої вона нібито отримала від ОСОБА_4 позичково гроші в сумі 40000 грн., які начебто зобов?язалась повернути до 10 липня 2012 року. Жодних коштів від ОСОБА_4 вона не отримувала, розписку особисто не писала, підпис на розписці не вчиняла.

Просила визнати недійсною довіреність, посвідчену 18 липня 2012 року між нею та ОСОБА_4 та визнати недійсною розписку від 10 червня 2012 року, укладену між нею та ОСОБА_4

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Олександрівського районного нотаріального округу Котляренко Юрій Іванович, ОСОБА_7 про визнання довіреності та розписки недійсними відмовлено, оскільки позивачем не доведено обставин, які могли вказати на недійсність довіреності та не надано належних доказів того, що позивач не підписувала розписку.

В апеляційній скарзі адвокат в інтересах позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що у судовому засіданні ним та позивачем було пояснено обставини перебування ОСОБА_1 у нотаріальній конторі, було надано суду медичні документи, які підтверджують, що ОСОБА_1 не могла прочитати документи, які підписувала у нотаріуса. Нотаріус не зачитав змісту документу, як того вимагає ст.6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідач у судовому засіданні без підтверджуючих документів заявив, що надав ОСОБА_1 грошові кошти, однак не зміг пояснити чому, скориставшись незаконно посвідченим дорученням підписав договори міни в інтересах свого роботодавця ОСОБА_7 Судом ця обставина взагалі не була взята до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що у судовому засіданні під час надання пояснень приватним нотаріусом Котляренко Ю.І. було встановлено, що 18 липня 2012 року позивач звернулась до нотаріуса, щоб посвідчити довіреність на право розпорядження нерухомим майном. Після складення довіреності нотаріусом було роз?яснено зміст довіреності, прочитано її текст. Після посвідчення довіреності позивачем було складено заповіт, який вона особисто підписала. При посвідченні заповіту була присутня представник позивача ОСОБА_2 Ніякого обману чи примусу не було. ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що до нотаріуса вона та позивач приїхали разом з відповідачем, однак в подальшому зазначала, що відповідача бачить перший раз і не знає, хто він такий. Також в матеріалах справи міститься довідка від 25 жовтня 2017 року за № 78 Цибулівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини про те, що позивач дійсно хворіє, є погано зрячою, не може самостійно пересуватись, потребує постійної сторонньої допомоги та зазначено діагноз - незріла катаракта обох очей, деформуючий артроз колінних суглобів та інше. Проте лікарем не встановлено та не зазначено, коли у позивача було діагностовано зазначену хворобу. Жодних письмових доказів того, що на час підписання довіреності позивач була хвора та мала вади зору, які перешкоджали їй довідатися про зміст підписаних нею документів, матеріали справи не містять. Твердження позивача, що вона дізналась про існування розписки лише під час розгляду цивільної справи № 389/1142/16-ц є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки позивачу про цей факт було відомо ще 10 червня 2012 року, коли вона отримувала від відповідача кошти, а розписку особисто писала ОСОБА_2 , а підписала її сама ОСОБА_1 (т.1 а.с.194-196).

Ухвалою судді Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року в складі судді Письменного О.А. відкрито апеляційне провадження (т.1 а.с.184). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 травня 2018 року в складі головуючого судді-доповідача Письменного О.А., суддів Дуковського О.Л., Чельник О.І. справу призначено до розгляду на 14 червня 2018 року (т.1 а.с.203).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2018 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі спадкоємців позивача ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.2 а.с.6).

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 05 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача Авраменко Т.М., 15 лютого 2019 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи (т.2 а.с.13,25).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року поновлено провадження у справі, залучено ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_1, справу призначено до розгляду на 13 березня 2019 року (т.2 а.с.28).

В засіданні апеляційного суду правонаступник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, підтвердила факт, що покійна ОСОБА_1 двічі брала грошові кошти за орендну плату наперед 17000 грн. та 20000 грн, а також те, що вони разом були у приватного нотаріуса 18 липня 2012 року, однак ОСОБА_1 вважала, що підписала у нотаріуса документ щодо отримання грошових коштів, а не довіреність на розпорядження майном.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ОСОБА_1 особисто підписала довіреність на розпорядження майном та розписку про отримання коштів.

Треті особи, повідомлені про дату , час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.42-44), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на підставі державного акту та свідоцтва про право на спадщину за закономбула власником земельної ділянки № 271 площею 4,19 га та власником земельної ділянки № 270 площею 4,05 га, розташованих на території Цибулівської сільської ради Знам?янського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.16,17).

23 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ФГ «ОСОБА_8.» укладено договори оренди зазначених земельних ділянок (т.1 а.с.18-23).

10 червня 2012 року від імені ОСОБА_1 складена розписка про те, що вона отримала від ОСОБА_4 позичкові гроші в сумі 40000 грн. та зобов'язалася повернути їх до 10 липня 2012 року, а в разі неповернення боргу передасть йому земельні ділянки (т.1 а.с.15).

18 липня 2012 року приватним нотаріусом за реєстром №759 нотаріально посвідчено від імені ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважено ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань відчуження (продажу, міни), здачі в найом (орендну), управління, а також вчинення для неї та в чи її інтересах будь-яких дій щодо належного їй на праві приватної власності нерухомого майна. Довіреність підписана ОСОБА_1 в присутності нотаріуса, особа її встановлена, дієздатність її перевірена, довіреність видана з правом передоручення і зберігає чинність до 18 липня 2015 року (т.1 а.с.14).

10 листопада 2014 року за реєстром №846 та №847 нотаріально посвідчені договори міни належних ОСОБА_11, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_4, земельних ділянок на належні ОСОБА_7 земельні ділянки. Цю міну здійснено з доплатою по 20000 грн. за кожну земельну ділянку, яка отримана до підписання договору міни, всього доплачено 40000 грн. (т.1 а.с.24-33).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року в позові ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів міни відмовлено, судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 14 квітня 2017 року набрало законної сили (т.1 а.с.54-56).

Позивач просила визнати недійсною посвідчену від її імені довіреність з тих підстав, що вона укладена внаслідок помилки, нотаріус не роз'яснив їй зміст документу, а також вона сама не могла довіреність прочитати і підписала її, вважаючи, що підписує документ про отримання коштів в рахунок орендної плати.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відмовляючи в позові про визнання довіреності недійсною, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення довіреності внаслідок помилки. В тексті довіреності перед підписом зазначено, що нотаріусом роз'яснено зміст ст.ст. 240-245, 247-250 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, чим спростовуються доводи позивача, що їй зміст документу не роз'яснено нотаріусом.

Крім того, з пояснень приватного нотаріуса вбачається, що в цей же день від імені ОСОБА_1 також посвідчувався і заповіт, який вона пізніше скасувала.

З часу посвідчення довіреності і до посвідчення договорів міни пройшло 2 роки і 3 місяці, довіреність не була позивачем скасована.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що довідка від 25 жовтня 2017 року за № 78 Цибулівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини про те, що позивачу встановлено діагноз незріла катаракта обох очей, не свідчить про наявність таких вад зору, що станом на 18 липня 2012 року ОСОБА_1 не могла прочитати підписану нею довіреність. Доказів на підтвердження цих обставин не надано і до суду апеляційної інстанції.

Позивач просила визнати недійсною розписку від 10 червня 2012 року про отримання 40000 грн. з тих підстав, що вона її не підписувала і цих коштів не отримувала. В суді першої інстанції ОСОБА_4 пояснив, що розписку особисто писала ОСОБА_2, а розписалася на розписці особисто ОСОБА_1, оригінал розписки втрачено, укладено договір міни земельних ділянок.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що кошти , як орендну плату, брали у фермера ОСОБА_7 , 17000 грн. отримали по касовому ордеру, а 20000 грн. дали без будь-яких документів, розписки на 40000 ніхто не писав і таких коштів не отримував.

Факт не підписання розписки особисто повинен довести позивач, однак належних та допустимих доказів цієї обставини позивач не надав.

Суд першої інстанції, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Урсаленка Олександра Миколайовича в інтересах позивача залишити без задоволення, а рішенняОлександрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко