ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/1324/18

провадження № 22-ц/4809/1385/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 - адвокат Кулібаба М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019, суддя Березій Ю.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 березня 1988 року до 5 жовтня 2016 року. Шлюб розірвано за рішенням суду.

В період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 , вартістю якого на теперішній час складає 60000 гривень.

Також у період шлюбу сторонами було придбано автомобіль «Рено-Трафік», вартість якого на теперішній час складає 70000 гривень.

Крім того, в період шлюбу сторонами було придбано телевізор «Самсунг», вартістю 2000 гривень, холодильник «Самсунг», вартістю 2000 гривень, ноутбук, вартістю 10800 гривень, меблеву стінку, вартістю 2000 гривень, два дивана, вартістю 2000 гривень, кухню вартістю 5000 гривень, аерогриль, вартістю 1000 гривень, мікрохвильову піч вартістю 800 гривень, газову панель вартістю 1000 гривень, витяжку вартістю 5000 гривень, також добудували гараж, сарай, бесідку, кухню.

ОСОБА_2 зазначила, що загальна вартість спільного майна складає -157100 гривень, в якій її частка становить 78550 гривень.

Зазначила, що згоди щодо поділу майна у добровільному порядку не досягнуто. На теперішній час, відповідач самостійно володіє спільним майном, тому вимушена звернутися до суду.

Просила суд, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2

- право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 60000 гривень,телевізор «Самсунг», вартістю 2000 гривень, ноутбук, вартістю 10800 гривень, меблеву стінку, вартістю 2000 гривень, два дивана, вартістю 2000 гривень, аерогриль, вартістю 1000 гривень, всього на суму 77800 гривень,

- залишити у власності відповідача автомобіль «Рено-Трафік», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , холодильник «Самсунг», вартістю 2000 гривень, кухню вартістю 5000 гривень, мікрохвильову піч вартістю 800 гривень, газову панель вартістю 1000 гривень, витяжку вартістю 5000 гривень, всього на суму 79300 гривень.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначено, що суд першої інстанції фактично позбавив його житла, в якому він зареєстрований і проживає. Крім того, відповідач не давав колишній дружині та суду будь-якої згоди на виділення їй будинку та отримання ним компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на будинок. Суд першої інстанції не врахував, що позивач є громадянкою Республіки Білорусь де зареєстрована та має постійне місце проживання і має на праві власності будинок, який був придбаний спільно під час добровільного розподілу майна у 2016 році. Крім того, на момент розгляду справи, автомобіль було продано. Вартість автомобіля відповідно до договору купівлі продажу становить 49 000 грн., однак суд першої інстанції зазначив вартість автомобіля -70 000 грн. та провів розподіл спільного майна, виходячи з даної вартості без посилання на належні та допустимі докази на підтвердження вартості авто.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23.09.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.10.2019 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_3 , яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що вартість автомобіля, яку зазначив відповідач значно занижена, експертна оцінка автомобіля не проводилася. Позивач не бажає отримувати компенсацію за частку у праві власності на автомобіль. Крім спірного будинку відповідачу належить також інший житловий будинок, що встановлено рішенням суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що з 5 березня 1988 року до 5 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 13-14).

За час шлюбу подружжям набуте майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 , вартістю 60000 гривень; автомобіль «Рено-Трафік», вартістю 70000 гривень; телевізор «Самсунг», вартістю 2000 гривень; холодильник «Самсунг», вартістю 2000 гривень; ноутбук, вартістю 10800 гривень; меблеву стінку, вартістю 2000 гривень; два дивана, вартістю 2000 гривень; кухню вартістю 5000 гривень; аерогриль, вартістю 1000 гривень; мікрохвильову піч вартістю 800 гривень; газову панель, вартістю 1000 гривень; витяжку вартістю 5000 гривень.

Загальна вартість майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, складає 157100 гривень.

23 березня 2019 року ОСОБА_1 продав автомобіль «Рено-Трафік» (а.с. 46).

Згідно погосподарського обліку Новогригорівської сільської ради за гр. ОСОБА_1 з 2011 року рахується домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 необхідно виділити цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , вартістю 60000 гривень; телевізор «Самсунг», вартістю 2000 гривень; ноутбук, вартістю 10800 гривень; меблеву стінку, вартістю 2000 гривень; два дивани, вартістю 2000 гривень та аерогриль, вартістю 1000 гривень, всього майна на загальну суму 77800 гривень, а ОСОБА_1 автомобіль автомобіль «Рено-Трафік», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 70000 гривень; холодильник «Самсунг», вартістю 2000 гривень; кухню, вартістю 5000 гривень; мікрохвильову піч, вартістю 800 гривень; газову панель, вартістю 1000 гривень та витяжку, вартістю 500 гривень, всього майна на загальну суму 79300 гривень.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

14.11.2019 через канцелярію апеляційного суду від представника позивача, ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у відсутності позивача.

Суд апеляційної інстанції задовольнив дане клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що з 5 березня 1988 року до 5 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи.

За час перебування у шлюбі, подружжям за спільні кошти набуте майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 , автомобіль «Рено-Трафік», телевізор «Самсунг», холодильник «Самсунг», ноутбук, меблеву стінку, два дивана, кухню, аерогриль, , мікрохвильову піч, газову панель, вартістю , кухонну витяжку.

Сторони погодили вартість спільного набутого майна , крім вартості будинку та автомобіля.

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 06.11.2007 року, ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_1 .

Сторони не заперечують , що зазначений будинок є спільною сумісною власністю сторін по справі.

З матеріалів справи вбачається, що у період перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль «Рено-Трафік», власником якого зазначено відповідача по справі.

Сторони не заперечують , що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю.

23 березня 2019 року ОСОБА_1 продав автомобіль «Рено-Трафік» за 49000 грн, що підтверджується договором купівлі продажу автомобіля. (а.с. 46).

В матеріалах справи знаходиться довідка, видана 20.06.2019 р. № 02-30/125/3 головою Новогригорівської сільської ради, з якої вбачається, що згідно погосподарського обліку сільської ради за гр. ОСОБА_1 з 2011 року рахується домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за яким закріплена земельна ділянка розміром 0,19 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 (а.с. 59).

Згідно положень ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положенням статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1 та 2 статті 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до положень ст.. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 2,4,5 статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок , квартиру земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умовами попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи спір по сутті не встановив дійсні обставини по справі, і як наслідок ухвалив судове рішення яке не ґрунтуються на належних та допустимих доказах та нормах матеріального права які регулюють спірні правовідносини.

Так суд першої інстанції визнав право власності на спірний будинок за позивачем, не звернувши увагу , що позивач постійно мешкає за межами України так як є громадянкою Республіка Білорусь, в той час як відповідач проживає в спірному будинку і іншого місця проживання у нього немає.

Посилання суду першої інстанції на довідку видану головою сільської Новогригорівської сільської ради, з якої вбачається, що згідно погосподарського обліку сільської ради за гр. ОСОБА_1 з 2011 року рахується домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на доказ , що у відповідача є інший будинок у власності і він там проживає є необґрунтованим, так в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного, а зазначена довідка не підтверджує право власності відповідача на зазначений будинок.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

В частині розподілу майна та визнання права власності на автомобіль «Рено-Трафік» за відповідачем, суд першої інстанції не звернув увагу, що не може визнаватись право власності на майно яке вибуло із користування та володіння сторін.

23 березня 2019 року ОСОБА_1 продав автомобіль «Рено-Трафік», за 49000 грн, що підтверджується договором купівлі продажу автомобіля. (а.с. 46).

Таким чином, майно яке є предметом розподілу, автомобіль «Рено-Трафік», не може бути предметом розподілу, оскільки воно вибуло із власності сторін.

Зазначене майно може бути відшкодовано стороною яка його відчужила в грошовому еквіваленті відповідно до часток які належать сторонам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позові не ставила питання про стягнення з відповідача вартості автомобіля , відповідно до її частки у майні, крім того позивач заперечувала проти виплати їй грошової компенсації.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно частини 1 статті 376 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 в частині розподілу спільного майна подружжя : будинку та автомобіля, скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про залишення автомобіля Рено-Трафік , 2009 року випуску, колір білий, державний номер- НОМЕР_1 у власності ОСОБА_1 , відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось , так як не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 в частині розподілу спільного майна подружжя : будинку та автомобіля, скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про залишення автомобіля Рено-Трафік , 2009 року випуску, колір білий, державний номер- НОМЕР_1 у власності ОСОБА_1 , відмовити.

Текст постанови складено 25.11. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: