ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Чернівці

Справа №725/4225/17

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона, її рідний брат ОСОБА_1 та батьки сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були власниками в рівних частка квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням приватизації Чернівецької міської ради 5 грудня 1997 року.

Після смерті батьків за домовленістю та на підставі заповіту відповідачу належить ѕ ідеальні частки квартири, а їй - ј ідеальної частки.

Загальна площа зазначеної квартири становить 71,80/68,50 кв.м. квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею загальною площею 41,00 кв.м. (13,20 кв.м., 18,20 кв.м., 9,60 кв.м.), а також з кухні площею 9,00 кв.м., ванної кімнати 2.60 кв.м., вбиральні 1,30 кв.м., коридору 10,80 кв.м. та комори 1,60 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані, мають окремі входи. Квартира також обладнана лоджією 3,00/1,50 кв.м.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/226/19 Категорія 43

Вказувала, що постійно проживає в спірній квартирі. Останнім часом сторони не можуть дійти спільної домовленості щодо користування квартирою

Згідно з уточненими позовними вимогами просила встановити порядок користування спірною квартирою та виділити їй у користування житлову кімнату площею 9,60 кв.м. разом з балконом (терасою) та лоджією; у спільному користуванні залишити кухню 9,00 кв.м., ванну кімнату 2,60 кв.м., вбиральню 1,30 кв.м., коридор 10,80 кв.м.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що вони є співвласниками спірної квартири. З 2008 та 2013 років після смерті батьків між сторонами склався і тривалий час підтримувався порядок користування житловими кімнатами, а саме в індивідуальному користуванні відповідача перебувала кімната площею 13,2 кв.м., позначена в технічному паспорті як 36-5, він користувався кімнатами 36-7 - площею 18,2 кв.м. та 36-2 площею 9,6 кв.м. та сполучений з нею балкон/тераса 2,5/0,7 кв.м. та лоджія 3/1,5 кв.м.

Просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 13,2 кв.м., позначену в технічному паспорті 36-5, а йому - житлові кімнати 36-7 площею 18,2 кв.м., 36-2 площею 9,6 кв.м. та сполучений з нею балкон/тераса, 2,5/0,7 кв.м. та лоджія 3/1,5 кв.м.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 9,40 кв.м., балкон 0,70 кв.м., лоджію 1,50 кв.м., ОСОБА_1 залишити в користуванні дві інші житлові кімнати площею відповідно 12,50 кв.м. та 18,40 кв.м., комору 1,60 кв.м.; у загальному користуванні залишити кухню 9,00 кв.м., ванну кімнату 2,60 кв.м., вбиральню 1,30 кв.м., коридор 10,80 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 82744 грн 50 коп. за частку майна.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 4733 грн витрат на проведення експертизи.

На вказане рішення суду відповідач за первісним позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що протягом тривалого часу проживає в кімнаті площею 9,6 кв.м., яку облаштував для своїх потреб. Такий порядок користування квартирою був визначений з моменту набуття права власності та підтримується сторонами досі. Вважає, що ОСОБА_1 необхідно виділити в користування кімнату площею 13,20 кв.м. (відповідно до варіанту №2 висновку експерта) та кожному із власників виділити в окреме користування прилеглі до таких кімнат балконні приміщення, що відповідатиме засадам пропорційності втручання в право на повагу до приватного життя.

Вказує, що встановлений судом порядок користування квартирою, згідно з яким ОСОБА_1 виділено кімнату, балкон та лоджію загальною площею 15,85 кв.м. значно перевищує належну їй частку в спільному майні, чим порушує його права як співвласника майна на користування належною часткою квартири.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований ОСОБА_1 порядок користування спільним майном є найбільш доцільним та забезпечує кожному зі співвласників можливість користуватися належною йому частиною жилої площі.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 грудня 1997 року Управлінням приватизації Чернівецької міської ради було видано Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого власниками квартири в рівних частках були ОСОБА_1, її рідний брат - ОСОБА_1 та їхні батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Після смерті батьків за домовленістю та на підставі заповіту відповідачу ОСОБА_1 належить 3/4 ідеальні частки квартири, а ОСОБА_1 є власницею 1/4 ідеальної частки.

Згідно технічного паспорту загальна площа зазначеної квартири становить 71,80/68,50 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 41,00 кв.м. (13,20 кв.м., 18,20 кв.м., 9,60 кв.м.), а також кухні площею 9,00 кв.м., ванної кімнати площею 2,60 кв.м., вбиральні площею 1,30 кв.м., коридору площею 10,80 кв.м. та комори площею 1,60 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані, мають окремі входи. Квартира також обладнана лоджією 3,00/1,50 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 на праві співвласника житлового приміщення постійно проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується актом встановлення постійного місця проживання від 7 серпня 2017 року, складеного відповідальною особою КЖРЕП №11.

Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статі 383 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування а розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року №6-1500цс15.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Так, згідно висновку №326 судової інженерно-технічної експертизи від 12.07.2018 року експертом пропонується два можливі варіанти визначення порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 у співвідношенні часток співвласників, найбільш близькому 1/4 до 3/4, за умови, що приміщення коридору, вбиральні, кухні та ванної кімнати залишаться в спільному користуванні.

Судом установлено та не заперечувалося позивачем ОСОБА_1, що протягом тривалого часу між сторонами склався порядок користування житловими кімнатами, згідно з яким позивач ОСОБА_1 користується житловою кімнатою 36-5 площею 13,2 кв.м., а відповідач ОСОБА_1 - кімнатами 36-7 площею 18,2 кв.м. та 36-2 площею 9,6 кв.м., що відповідає варіанту №1 визначення порядку користування приміщеннями квартири, запропонованим експертом.

Крім того, ОСОБА_1 внаслідок тривалого користування кімнатою 36-2 площею 9,6 кв.м. здійснено її облаштування для своїх потреб та зручностей свого проживання.

Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному зі співвласників.

Колегія суддів вважає, що вказаний ОСОБА_1 варіант користування кімнатами, який склався між сторонами, найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, а позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно квитанції 0.0..1 від 28 січня 2019 року за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1920 грн (а.с. 132).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до правил частини 6 статті 141 ЦПК України витрати, понесені ОСОБА_1 на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги, повинні бути компенсовані за рахунок держави в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року №590.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м., позначену в технічному паспорті 36-5;

виділити ОСОБА_2 в користування житлові кімнати 36-7 площею 18,2 кв.м., 36-2 площею 9,6 кв.м. та сполучений з нею балкон/тераса, 2,5/0,7 кв.м. та лоджія 3/1,5 кв.м.;

у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити кухню 36-3 площею 9 кв.м., ванну кімнату 36-4 площею 2,6 кв.м., вбиральню 36-2 площею 1,3 кв.м., коридор 36-1 площею 10,8 кв.м., комору 36-6 площею 1,6 кв.м.

Компенсувати ОСОБА_2сплачений ним судовий збір в сумі 1920 гривень за подання до суду апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак