Ухвала

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 752/23610/18

провадження № 61-3294ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Наталії Іванівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» (далі - СП «Укрвермут + Ко»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Н. І. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З метою забезпечення позову 15 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні СП «Укрвермут + Ко» нежитлові приміщення № 1 по № 8 (група приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що СП «Укрвермут + Ко» незаконно набувши у власність спірні нежитлові приміщення, може відчужити їх, що, в свою чергу, унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову та створить ситуацію, за якої судовий спосіб захисту права стане неефективним та фактично нездійсненим.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження нежитлових приміщень № 1 по № 8 (група приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 та належать СП «Укрвермут + Ко» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ВасильєвоюН. І.

У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Застосовуючи зазначений захід забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1 по № 8 (група приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1, та скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на них, а оскільки ці приміщення можуть бути відчужені, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання ухваленого за результатами розгляду цього спору можливого судового рішення про задоволення позову.

При цьому з урахуванням того, що ОСОБА_3 не надав доказів необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, вважав за можливе вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження цього майна.

12 лютого 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) СП «Укрвермут + Ко» подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що СП «Укрвермут + Ко» набуло права власності на спірні нежитлові приміщення на законних підставах, а оскаржуваними судовими рішеннями про заборону відчуження цього майна порушено гарантоване Конституцією України та іншими законами України право власності товариства.

Також у касаційній скарзі зазначено, що предмет позову стосується стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів за договором позики, а не права власності на майно, за рахунок якого забезпечено позов.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, безпідставне прийняття поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу за відсутності доказів надсилання (надання) цього відзиву сторонам по справі, а також тлумачення допущеного судом першої інстанції порушення як технічної описки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Частиною першою та другої статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом заборони вчиняти певні дії.

З огляду на те, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1 по № 8 (група приміщень № 66) - літ. «А», загальною площею 234 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1, та скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на ці приміщення, а відчуження зазначеного майна створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом заборони відчуження спірного майна, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою апеляційного суду, про застосування заходів забезпечення позову, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень правильно застосовували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п'ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Українсько-швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Українсько-Швейцарського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвермут + Ко», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєвої Наталії Іванівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик