Єдиний унікальний номер 233/2521/18 Номер провадження 22-ц/804/528/19

Єдиний унікальний номер 233/2521/18 Головуючий у 1 інстанції Каліуш О.В.
Номер провадження 22-ц/804/528/19 Суддя доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у звязку із скороченням штату, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат, середнього заробітку за час затримки виплат,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року, ухвалене в залі суду в місті Костянтинівка, повний текст судового рішення складений 23 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 12 липня 2016 року по 10 липня 2017 року, коли його було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. На день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату. Просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 6451,01 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2997,24 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1338,18 грн., середній заробіток за час затримки виплати при зверненні з 18 липня 2017 року по час винесення судом рішення.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги після утримання обовязкових податків та зборів у розмірі 12199,67 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1336,18 грн., а всього 13535,85 грн.; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» не погодились з рішенням суду в задоволеній частині позовних вимог, просили скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а саме, суд не врахував, що відповідач фактично відсутній за місцем ведення діяльності та розташування офісу, що позбавило його можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків та виконати зобовязання за трудовим договором, суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України до вимоги про стягнення заробітної плати. Крім того, суд не врахував відсутність документів первинного обліку праці та заробітної плати та неправильно розрахував судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів зазначив, що за висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 березня 2018 року відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються первинною документацією, відповідачем передбачені умови та існують можливості проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів, наданий відповідачем висновок є консультативним документом.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якого відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де з 07 серпня 2013 року працював на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 3 розряду у автоконтрольному пункті. Наказом від 10.07.2017 року № 8088/ДН-ос звільнений у звязку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, заборгованість із заробітної плати складає: за березень 2017 року 1890,14 грн., за квітень 2017 року - 1468,80 грн., за травень 2017 року - 1717,20 грн., за червень 2017 року - 1717,20 грн., за липень 2017 року - 6088,82 грн., за першу половину березня 2017 року в розмірі 682,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем, наявність заборгованості підтверджено відповідними розрахунками по заробітній платі, які відповідачем не спростовано.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказав, що 10 липня 2017 року звільнився з виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 6451,01 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2867,35 грн. невиплачену вихідну допомогу у звязку із скороченням штату в розмірі 2997,24 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати в сумі 1336,18 грн. та середній заробіток за час затримки виплати при звільненні (т.1 арк. спр. 1-4).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працював з 26 липня 2010 року на ДП «Донецька залізниця» Дебальцеве-сортувальне слюсарем з ремонту рухомого складу, на підставі наказу від 15 квітня 2016 року вагонне депо Дебальцеве-сортувальне реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 12 липня 2016 року продовжено дію безстрокового трудового договору, 17 липня 2017 року звільнений в звязку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України (арк..спр.16-18).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає за березень 2017 року 1890 грн., за квітень 2017 року 1468,80 грн., за травень 2017 року 1717,20 грн. за червень 1717,20 грн., за липень 2017 року 6088,82 грн., з яких компенсація за невикористану відпустку 3496,77 грн., вихідна допомога 3358,32 грн. та 296,85 грн. Дані обставини підтверджуються розрахунками заробітної плати (арк..спр.27-31).

Сторонами не оспорюється, що за першу половину березня 2017 року позивачу сплачено 682,49 грн.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі.

Доводи відповідача ґрунтуються на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час позивачем суду надано копію трудової книжки, яка містить всі записи про час роботи позивача, розрахункові листи (т.1 арк..спр.19-31), табеля обліку робочого часу (т.1 арк..спр.32-36), наказ про звільнення (арк..спр.37), наказ про встановлення простою (т.1 арк.спр.38-40).

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні (т.1 арк.спр.75-83).

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

В той же час суд першої інстанції помилився щодо розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI - за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справлявся в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява подана до суду у травні 2018 року.

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762,00 грн.

Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 704,80 грн. (1762,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції під час розгляду справи порушено норми процесуального права, що є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року змінити в частині розміру судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 14 березня 2019 року

Головуючий