Справа № 442/2318/18 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/417/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог покликалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому мати проживала до дня смерті. зазначають, що вони та їхня рідна сестра ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги після смерті матері. У визначений законодавством строк для прийняття спадщини, вони звернулися до приватного нотаріуса Дрогобицького районною нотаріального округу Момот М.О. для того, щоб оформити спадщину, однак нотаріус їм повідомила, що їхня матір, ОСОБА_6 , склала заповіт, який 02 березня 2017 року посвідчила Доброгостівська сільська рада, проте відомості про особу чи осіб, на користь яких складеного даний заповіт, у реєстрі відсутні. Звернувшись до Доброгостівської сільської ради, а також до сестри, їм стало відомо про те, що заповіт матіп склала на користь їхньої рідної сестри, яка вже звернулася із заявою про прийняття спадщини до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа. Вказують, що вони є особами з інвалідністю 3-ї групи загального захворювання та в період з 18 грудня до 30 грудня 2017 року, перебували на амбулаторному лікуванні, тому лише 12 січня 2018 змогли відправити на адресу Першої Дрогобицької державної нотаріальної заяви про прийняття спадщини після смерті матері, посвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. Наприкінці січня 2018 року отримали відповіді Дрогобицької державної нотаріальної контори, в яких повідомлялося про те, що заява була подана після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини, а тому вони вважаються такими, що спадщину не прийняли. Зважаючи на те, що строк на прийняття спадщини ними був пропущений ними з поважних причин, а саме, через захворювання в кінці грудня, яке вони передбачити не могли, при цьому з 11 грудня 2017 року, тобто, до спливу строку на прийняття спадщини, ними вчинялися дії для того, щоб її прийняти, а тому у них виникла необхідність звернутися до суду з позовом для визначення додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважають, що оскаржуване рішення прийняте з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначають, що судом першої інстанції не враховано, наявних та допустимих доказів про вчинення ними дій для прийняття спадщини, поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак суд першої інстанції позбавив їх, осіб з інвалідністю, права на успадкування обов`язкової частки після смерті їхньої матері лише через те, що ними з причин, які суд визнає не поважними, пропущено незначний строк (13 днів) на подання заяви про прийняття спадщини. Вказують, що приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О. не роз`яснила їм право на подання заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття лише протягом шестимісячного строку, а відтак вони були впевнені, що саме по собі звернення до нотаріуса свідчить про прийняття ними спадщини. Зазначають, що до позовної заяви ним було долучено належні та допустимі докази того, що шестимісячний строк для прийняття спадщини ними було пропущено з поважним причин, а саме через захворювання. Крім того, вони вчиняли дії для прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, визначеного законом, що залишилось поза увагою суду. Враховуючи зазначене просять рішення суду першої інтенції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності поважних причин, пов`язаних із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали позивачам протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з 29.06.2017 року, подати нотаріусу заяви про прийняття спадщини, в тому числі, неможливості направити поштовим зв`язком нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, об`єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Відповідно до роз`яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, як на поважність причин пропуску ними строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, позивачі посилаються на те, що після смерті матері, у визначений законодавством строк для прийняття спадщини, вони звернулись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О. для того щоб прийняти спадщину, проте нотаріус їм повідомила, що 02.03.2017 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчений Доброгостівською сільською радою, проте дані реєстру не містять відомостей про особу спадкоємця, у зв`язку з чим їм необхідно звернутись в сільську раду. Звернувшись до Доброгостівської сільської ради, а також до рідної сестри, їм стало відомо про те, що заповіт складено матір`ю на користь сестри. Однак, у зв`язку з захворюванням та подальшими ОСОБА_7 святами, вони не змогли подати заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк та звернулись до нотаріуса з відповідними заявами лише 12 січня 2018 року, а відтак вважають, що зазначені ними причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріалами справи підтверджується та встановлено судом, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія № НОМЕР_2 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.12.2017 року, виданого виконавчим комітетом Доброгостівської селищної ради Дрогобицького району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 86 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №27.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №50223854 від 11.12.2017 року, ОСОБА_6 , 02.03.2017 року, склала заповіт, посвідчений Доброгостівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, який складено на користь ОСОБА_1 , рідної сестри позивачів.

12 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори від 17.01.2018 року за №59/02-14та №60/02-14, стосовно померлої ОСОБА_6 в Першій Дрогобицькій державній нотаріальній конторі 22.12.2017 року заведена спадкова справа №303/2017.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України, і на день смерті не проживали разом зі спадкодавцем, то ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаються такими, що спадщину не прийняли.

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Разом з тим, частина 3 ст. 1272 ЦК України гарантує спадкоємцю право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Враховуючи, що закон не обмежує спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини будь-яким строком для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, то об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини повинні існувати саме протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, і їх наявність, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, повинна бути доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Оскільки поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які підлягають доведенню відповідними доказами, оцінку яким повинен надати суд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обгрунтовуючи твердження про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ствердили про те, що17 грудня 2017 року вони заготовляли дрова для опалення їхніх будинків у селах, але через фізичне навантаження та несприятливі погодні умови, обидва захворіли: ОСОБА_2 простудився, а в ОСОБА_3 критично підвищився артеріальний тиск у зв`язку з чим з 18 грудня до 30 грудня 2017 року вони перебували на амбулаторному лікуванні, в підтвердження чого вони подали до суду виписки з медичної карти амбулаторного хворого.

Даючи оцінку випискам із медичних карток амбулаторного хворого від 30.12.2017 року, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як доказам, на які посилаються позивачі, як на підтвердження поважності причин пропуску ними строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, колегія суддів звертає увагу на те, що у виписках відсутня інформація про перебування ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні, у них зазначена інформація щодо дати звернення до лікаря, зазначені діагнози, а також інформація про перебування їх на амбулаторному лікуванні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, зазначені позивачами причини пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що позивачі, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони за станом здоров`я не мали можливості у визначений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а посилання позивачів, як на поважність причини пропуску ними шестимісячного строку, на перебування на амбулаторному лікуванні, не є достатніми та безспірними доказами підтвердження поважності пропуску цього строку, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій, оскільки перебуваючи на амбулаторному лікуванні, позивачі не були позбавлені можливості подати заяву до нотаріальної контори.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачі у період з 18.12.2017 року по 30.12.2017 року (протягом амбулаторного лікування) мали можливість надіслати заяву поштою, що передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, однак такою можливістю не скористалися.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що отримавши Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та довідавшись від Доброгостівської сільської ради, про те, що заповіт мати склала на користь ОСОБА_1 і спадкова справа заведена у Першій Дрогобицькій державній нотаріальній конторі, позивачі мали можливість у робочі дні в період з 11.12.2017 року (дата видачі Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50223854) до 17.12.2017 року звернутись із заявою про прийняття спадщини до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори, оскільки відсутність інформації про те, на чиє ім`я складено заповіт, не перешкоджала позивачам подати заяву у встановлений законом шестимісячний строк про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки їх право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом не залежало від того, хто був зазначений у заповіті спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 .

Даючи оцінку зазначеним позивачами причинам пропуску позивачами шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, які, на їхню думку, є поважними, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 причини пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, а відтак не є поважними.

Колегія суддів вважає, що у спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було достатньо часу, для того, щоб в період з 29.06.2017 року до 29.12.2017 року, подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, реально вони не були позбавлені можливості подати таку заяву особисто або направити її до нотаріальної контори поштовим зв`язком, а відсутність у них інформації про наявність чи відсутність заповіту, складеного матір`ю позивачів, ОСОБА_6 , інформації щодо спадкодавця, зазначеного у заповіті, на є поважною причиною, що перешкоджала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вважали себе спадкоємцями, які мають право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом, звернутися у встановлений законом шестимісячний строк із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З врахуванням правильно встановлених судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені позивачами причини пропуску ним шестимісячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є такими, що не залежали від їх волі, такі не пов`язані з непереборними обставинами, та не є такими, що створювали для них істотні труднощі для подання заяви про прийняття спадщини.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони були предметом дослідження судом першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства,і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановленого законом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення їм додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Струс Л.Б.

Цяцяк Р.П.