У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Справа №755/9041/18-ц

Резолютивна частина ухвали оголошена 13 березня 2019 року

Повний текст ухвали складено 18 березня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз»

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 про відмову від частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №755/9041/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/3879/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2, звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за період 25 серпня 2009 року по 23 грудня 2016 року у розмірі 1 289 203,80 грн., компенсацію за втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2009 року - грудень 2016 року включно, розрахованої на 01 січня 2018 року у розмірі 1 345 680,56 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 115 772,15 грн.; вихідну допомогу при звільненні в розмірі 86 951,88 грн.; грошову допомогу у зв'язку із виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442,92 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222 030,34 грн., а всього на загальну суму - 3 093 081,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він пропрацював на ПАТ «ДАХК «Топаз» на посаді голови правління з 2002 року. Трудові відносини між ним та відповідачем виникли на підставі укладених контрактів, останній з яких був укладений між позивачем та Міністерством промислової політики України 25 серпня 2009 року і передбачав його дію з 25 серпня 2009 року по 24 серпня 2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію Міністерства промислової політики» від 23 березня 2014 року № 94 Міністерство промислової політики було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Після спливу терміну дії зазначеного контракту, трудові відносини ОСОБА_2 з відповідачем фактично продовжували тривати, позивач виконував свої обов'язки, та жодна із сторін не вимагала припинення таких відносин. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 року № 577-р «Деякі питання Державного концерну «Укроборонпром» та наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.10.2016 року № 1773 «Про затвердження форми Генеральної угоди про передачу повноважень з управління корпоративними правами держави щодо ПАТ «ДАХК «Топаз»» Міністерство економічного розвитку і торгівлі України передало Державному концерну «Укроборонпром» повноваження з управління корпоративними правами держави щодо ПАТ «ДАХК «Топаз». Наказом ДК «Укроборонпром» від 22.12.2016 року № 11 з 23.12.2016 року були припинені повноваження голови правління ПАТ «ДАХК «Топаз» та 23.12.2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи у зв'язку із припиненням повноважень за п. 5 ст. 41 КЗпП України. Під час роботи позивач неухильно виконував свої зобов'язання, до нього не було застосовано жодного дисциплінарного стягнення, але відповідач не виконував свої зобов'язання щодо нарахування та виплати йому заробітної плати, у зв'язку з чим виникла певна заборгованість з її виплати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» про стягнення заборгованості із заробітної плати - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме: компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2000 року - грудень 20/6 року включно, у розмірі 1345 680 гривень 56 копійок; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 115 772 гривні 15 копійок; грошової допомоги у зв'язку з виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442 гривні 92 копійки; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222030 гривень 34 копійки.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна холдингова компанія «Топаз» Моргун І.Ю. не заперечувала проти зодоволення заяви про відмову від частини позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови від позову або затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Як вбачається з поданої заяви представника позивача, він звернувся із заявою про про відмову від частини позовних вимог, враховуючи волю позивача, при цьому просить продовжити розгляд справи в межах позовних вимог, що стосується вимог щодо стягнення заробітної плати за період з 25 серпня 2009 року - 23 грудня 2016 року у розмірі 1289203 гривні 80 копійок, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 86951 гривня 88 копійок. Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що він повністю розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки.

За таких обставин колегія суд приймає відмову від частини позовних вимог як таку, що не суперечить охоронюваним законом інтересам громадян.

У зв'язку з вищенаведеним заява представника позивача ОСОБА_4, про відмову від частини позовних вимог є такою, що підлягає задоволенню, а рішення першої інстанції визнати нечинним в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2000 року - грудень 20/6 року включно, у розмірі 1345 680 гривень 56 копійок; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 115 772 гривні 15 копійок; грошової допомоги у зв'язку з виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442 гривні 92 копійки; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222030 гривень 34 копійки із закриттям провадження у справі в цій частині.

Керуючись ст.ст.206, 255, 268, 373, 377, 389, 390 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову представника позивача ОСОБА_4, від частини позовних вимог, а саме: компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2000 року - грудень 20/6 року включно, у розмірі 1345 680 гривень 56 копійок; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 115 772 гривні 15 копійок; грошової допомоги у зв'язку з виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442 гривні 92 копійки; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222030 гривень 34 копійки.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період серпень 2000 року - грудень 20/6 року включно, у розмірі 1345 680 гривень 56 копійок; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 115 772 гривні 15 копійок; грошової допомоги у зв'язку з виходом керівника на пенсію у розмірі 33 442 гривні 92 копійки; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 31 грудня 2017 року включно у розмірі 222030 гривень 34 копійки - визнати нечинним та закрити провадження у справі в цій частині.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту ухвали до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна