ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Харків

Справа № № 644/6473/17

Провадження № 22-ц/818/704/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, Харківська міська рада,

інші учасники процесу:

третя особа - Четверта державна нотаріальна контора м. Харкова

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах Харківської міської ради, на рішення Орджонікідзевський районного суду м. Харкова, ухвалене 09 жовтня 2018 року у складі судді Саркісян О.А.,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, після уточнення якої у березні 2018 року (т.1 а.с. 94-95) просила встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однією сім'єю з грудня 1995 року по 15 лютого 2017 року включно, визнати за нею право власності на 55/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що з 1979 року по 1993 рік вона з перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі. Від шлюбу має спільного сина ОСОБА_2 . У 1993 році зазначений шлюб було розірвано. Проте з 1995 року колишнє подружжя помирилося та почало мешкати разом в двох кімнтатах квартири АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 55/100 частин зазначеної квартири. Позивач звернулася до нотаріальної котори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року позов задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю з 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року , що відповідно до положень ст.1264, 1268, 1269 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) дає їй право на спадкування після його смерті 55/100 частин спірної комунальної квартири.

ОСОБА_3, яка діє в інтересах Харківської міської ради (надалі ХМР), в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивач не надала вичерпних доказів щодо спільного сумісного проживання зі спадкодавцем останні 5 років. Долучені до матеріалів справи акт про проживання від 21.09.2017 року та довідка з місця роботи від 18.09.2017 року не є належними доказами, оскільки акт складено без участі представника балансоутримувача будинку, а у довідці з місця роботи не зрозуміло, з якого саме часу позивачка фактично проживає в спірній квартирі. Тому суд безпідставно прийняв зазначені докази та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти її задоволення заперечує. Посилається на те, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження її спільного проживання за спадкодавцем однією сім'єю протягом тривалого часу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 і представника ХМР, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі до 22 січня 1985 року (т.1 а.с.12). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 11). Згідно довідки з місця проживання ОСББ « Молодість» № 78 від 21.09.2017 ОСОБА_1 з 18.06.1997 року зареєстрована за адресою: м Харків, АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 100). Фактично ОСОБА_1 з 1995 року проживала в квартирі колишнього чоловіка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4.

Квартира АДРЕСА_5 належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 7-04-728 від 30 квітня 2004 року (т.1 а.с. 96).

У 2010 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновили сімейні стосунки та з цього часу проживали як одна родина, мали єдиний бюджет та спільний побут.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 8). ОСОБА_1 оплатила витрати з поховання ОСОБА_4, що підтверджується даними договору - замовлення № 526/6-2 та рахунків - замовлень (т. 1 а.с. 16 - 18).

Згідно зі ст.1220 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_4 шляхом звернення 22 вересня 2017 року до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори (надалі ХДНК) з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, що підтверджується даними постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2017 року (т. 1 а.с. 20). У якості підстави для відмови вказано на відсутність рішення суду про встановлення факту проживання спадкодавця однією сім'єю зі спадкоємцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 СК Українипро те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю з 2010 року по час відкриття спадщини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного факту.

А саме, суд дав оцінку показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили факт проживання позивачки в спірній квартирі разом з ОСОБА_4 однією сім'єю. Зазначені особи знали родину позивачки як друзі, сусіди та співробітники по роботі багато років.

Суд також дослідив дані акту про проживання від 21.09.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 з 1995 року, у квартирі є її особисті речі (т.1 а.с. 14), та дані довідки Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» № 70 від 18.09.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 (адреса проживання за державною реєстрацією: АДРЕСА_6 (Шевченківський район) фактично проживає у квартирі чоловіка за адресою: АДРЕСА_7 (Орджонікідзевський район) , працює у Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» на посаді сестри медичної поліклініки з 01.04.1977 року по теперішній час (т. 1 а.с. 13).

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недостатності доказів на підтвердження обставин, що підтверджують заявлені вимоги ОСОБА_1

За змістом ст.ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Посилання апелянта на те, що факт спільного проживання однією сім'єю потребує належного документального підтвердження не відповідає вимогам закону. Зазначений факт може бути встановлений за допомогою будь - яких засобів доказування, перелічених у ст. 76 ЦПК України.

Надані позивачкою на підтвердження позовних вимог та досліджені судом першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними. Оцінивши їх достатність, суд обґрунтовано вважав доведеним факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією родиною за адресою: АДРЕСА_8, у період з 2010 року і по день смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В супереч вимог ст. 81 ЦПК України ХМР не надала суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв'язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи є відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, якій суд надав належну оцінку. Крім цього, судом враховано, що крім позивачки з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори ніхто не звертався (т.1 а.с. 20).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім`єю з 2010 року по час смерті спадкодавця, наявність у них взаємних прав та обов'язків, піклування позивача про померлого. У зв'язку із невизнанням за позивачем права на спадкування, воно підлягає захисту шляхом встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2010 року та визнання за нею права власності на спадкове майно. Рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах Харківської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевський районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року .

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний