Справа № 682/3740/18
Провадження № 2/682/310/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ«Приватбанк» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі. В обґрунтування позову вказувала, що наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» номер Э.28.0.0.0./1-6573790 від 07.02.2017 року, її було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вона вважала це порушенням своїх трудових прав і звернулася із позовом до суду. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.12.2017 року у позові було відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22.03.2018 року, її позов був задоволений. Зокрема в постанові було зазначено - скасувати наказ керівника напрямку трудових ресурсів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.02.2017 року №24 Э.28.0.0.0./1-6573790 про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого касира - операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Постанова суду підлягала негайному виконанню, так як це поновлення працівника на роботі. Так як, рішення суду добровільно не виконувалося, позивачка звернулася з заявою до Ізяславського районного суду Хмельницької області, про надання їй виконавчого листа для примусового виконання рішення суду про поновлення на її на роботі.

Позивач стверджує, що поновлена на роботі вона не була, тобто рішення суду не виконувалося.

07.11.2018 року позивачка звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про надання для неї довідки про середню заробітну плату за грудень 2016 року та січень 2017 року за установленою Законом формою. Та оскільки, відповідач не надав їй розмір середньої плати за два місяці перед звільненням, вона використала статистичні дані середньої заробітної плати по Україні.

Відповідно, згідно статистики, розмір середньої заробітної плати по Україні, складав: г рудень 2016 року - 6475 грн., січень 2017 року - 6008 грн.

Розрахунок - 6475 грн. + 6008 грн. = 12483 грн.

Зокрема, згідно статистичних даних по Україні, кількість робочих днів складала: 2016 рік - листопад - робочих днів, грудень - 22 робочі дні;

2017 рік - січень - 20 робочих днів, лютий - 5 робочих днів.

Розрахунок - 9+22+20+5=56 (відпрацьованих робочих днів перед звільненням).

Розрахунок середньоденної заробітної плати:

12483грн.:56 днів=222 грн. 91 коп.( де - 12483 грн. - середня заробітна плата за два місяці перед звільненням , 56 днів - фактично відпрацьовані робочі дні до дня звільнення). За такого середньоденна заробітна плата складає - 222 грн. 91 коп.

Кількість робочих днів, за час вимушеного прогулу через невиконання рішення суду про поновлення на роботі від 22.03.2018 року - за період 07.02.2017 року по 01.06.2018 року складає: 2017 рік - 15 днів, березень - 22 дні, квітень - 19 днів, травень - 20 днів, червень - 20 днів, липень - 21 день, серпень - 22 дні, вересень - 21 день, жовтень - 21 день, листопад - 22 дні, грудень - 20 днів.

Відповідно, в 2017 році вимушений прогул складає - 223 робочих дні, 2018 рік - січень -21 день, лютий = 20 днів, березень - 21 день, квітень - 19 днів, травень - 21 день, відповідно, в 2018 році вимушений прогул складає - 102 робочі дні.

За такого, кількість днів вимушеного прогулу через невиконання рішення суду від 22.032018 року про поновлення її на роботі, складає - 325 днів.

Таким чином, відповідно, до Норм тривалості робочого часу на 2017 та 2018 роки за період з 07.02.2017 року по 31.05.2018 року в Україні встановлено 325 робочих днів. А отже, середній заробіток за цей період становитиме - 72445, 75 грн. - 325 днів Х 222.91 грн. ( де 325 - кількість днів вимушеного прогулу, 222,91 грн. - середньоденна заробітна плата).

Позивач просила стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання постанови апеляційного суду від 22.03.2018 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі за період з 07.02.2017 по 31.05.2018.При цьому як на підставу звернення до суду за захистом свого порушеного права посилалась на ст.ст. 49, 235 ч. 7, 236 КЗпП України.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений нею позов.

Представник відповідача в судовому засіданні у позові просила відмовити. Вказала, що відповідач вважає вимоги позову необґрунтованими, окрім того позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, який сплинув 19.09.2018, а позивач звернулася із позовом до суду лише 21.12.2018 при тому, що копію наказу від 07.06.2018 № Э.28.0.0.0/1-6858259 позивач отримала 18.06.2018.

Суд, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень ст. 232 КЗпП безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав;

6) працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину з інвалідністю, а одиноких матерів (батьків) - при наявності дитини віком до чотирнадцяти років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір.

Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки( ст. 233 КЗпП).

Статтею 235 КЗпП врегульовано питання поновлення на роботі, зміни формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або членом його сім`ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що постановою апеляційного суду Хмельницької області від 22.03.2018 року було скасовано рішення Ізяславського районного суду від 13.12.2017 та ухвалено нове рішення: позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ керівника напрямку трудових ресурсів ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.02.2017 № 24 Э.28.0.0.0/1-6573790 про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого касира-операцірніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк». Рішення судом ухвалено за присутності позивачки та представника відповідача.

Із пояснень позивача у позові та наданих суду письмових доказів, зокрема постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 682/528/17 від 05.05.2018, слідує, що відповідачем постанова апеляційного суду від 22.03.2018 року не виконувалась, позивач зверталася за отриманням виконавчого листа до суду і отримала такий 05.05.2018, а 07.06.2018 року їй було направлено відповідачем копію наказу № Э.28.0.0.0/1-6858259 про поновлення на роботі, який вона отримала 19.06.2018. Тобто 07.06.2018 року рішення апеляційного суду від 22.03.2018 про поновлення позивача на роботі було виконано, про що позивачу стало відомо 19.06.2018.

Разом з тим, в судовому засіданні та у запереченнях на відзив на позовом ОСОБА_1 видання даного наказу про її поновлення на роботі вважала таким, що не потягло відновлення її прав, зважаючи на що, суд знаходить, що саме з 19.06.2018 слід обраховувати тримісячний строк для звернення до суду для позивача із позовом, який з очевидністю сплинув 20.09.2018.

Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач не подавала до суду заяв щодо визнання причин пропуску строку для звернення із заявленим позовом поважним, судом також таких не здобуто. А отже у позові слід відмовити за пропуском позивачем строку звернення із позовом до суду.

Керуючись ст. 233, 234 КЗпП України, ст. 81 ,82, 229,259,264,265 ЦПК, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено 15.10.2019.

Суддя Маршал І. М.