Справа № 738/3/19
№ провадження 2/738/97/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi у складi:

головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю

секретаря судового засідання Минець П.Д.,

позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

pозглянув у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Менської міської ради, Менської гімназії Менської міської ради, третя особа Менська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про поновлення на роботі,

В С Т А H О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відділу освіти Менської міської ради, Менської гімназії Менської міської ради, третя особа Менська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про поновлення на роботі. Позовні вимоги мотивує тим, що працює вчителем історії та майстром виробничого навчання за сумісництвом у Менській гімназії Менської міської ради. На початку вересня 2018 року заступник директора Менської гімназії ОСОБА_4 повідомив йому в усній формі про зменшення на 0,25 його ставки майстра виробничого навчання, хоч з наказом про таке зменшення його не ознайомлювали та про таке зменшення офіційно не попереджали. Враховуючи викладене, позивач просить зобовязати відповідачів поновити його на посаді майстра виробничого навчання за сумісництвом Менської гімназії Менської міської ради з тарифною ставкою 0,6.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 14.02.2019 року представник Менської гімназії Менської міської ради подав суду заперечення на позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що до вересня 2018 року його робота на посаді майстра виробничого навчання оплачувалася за тарифною ставкою 0,6, а з вересня 2018 року ставка зменшилася до 0,4, хоча його офіційно не попереджали про зменшення тарифної ставки і з наказом про таке зменшення не ознайомлювали. Про зменшення тарифної ставки дізнався на початку вересня 2018 року.

Представники Менської гімназії позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні пославшись на письмові заперечення які знаходяться у матеріалах справи.

Представник відділу освіти Менської міської ради у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав заяву у якій вказує що позивач не є членом профспілки. Просить справу розглянути без його участі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, зясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази які містяться у матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді вчителя історії у Менській гімназії Менської міської ради Менського району Чернігівської області, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.84-85), іншими матеріалами справи та не оспорюється учасниками справи. Згідно запису у трудовій книжці (а.с.85), назву Менської районної гімназії Менської районної ради змінено на Менську гімназію Менської міської ради.

Відповідно до витягу з наказу від 10 вересня 2008 року № 233, ОСОБА_2 призначений на посаду майстра виробничого навчання Менської районної гімназії за сумісництвом з 1 вересня 2008 року по 31 травня 2009 року. Отже, сторони погодили у наказі про виконання ОСОБА_2 обовязків майстра виробничого навчання за сумісництвом на визначений строк(п. 2 ст. 23 КЗпП України). Інших документів які підтверджують підставу позивачем працювати на посаді майстра виробничого навчання за сумісництвом після 31 травня 2009 року суду не надано. Однак, ОСОБА_2 продовжував працювати на посаді майстра виробничого навчання за сумісництвом, що підтверджується матеріалами справи, а тому в силу п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудові відносини позивача з відповідачем у частині сумісництва не припинилися, вони тривають і на час розгляду справи про що не заперечували учасники справи, а тому підстави для задоволення вимоги про поновлення позивача на посаді майстра виробничого навчання відсутні.

Згідно витягу з наказу «Про розподіл тижневого навантаження годинами вчителів гімназії» від 03.09.2018 року № 91, ОСОБА_2 має 0,4 ставки майстра практичного навчання(а.с.81-82).

З витягу з тарифікаційного списку (тарифікація 01.09.2018 р.) вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді майстра зі ставкою 0,4. Однак, у витягу з тарифікаційного списку (тарифікація 20.05.2018 р.) зазначено, що ОСОБА_2 працює на посаді майстра зі ставкою 0,6.

Отже, ОСОБА_2 працюючи майстром виробничого навчання у травні 2018 року мав ставку 0,6, а починаючи з вересня 2018 року ставка зменшилася до 0,4.

Згідно ст. 25 ЗУ «Про загальну середню освіту», розподіл педагогічного навантаження у загальноосвітньому закладі здійснюється його керівництвом і затверджується відповідним органом управління освітою. Пунктом 2 цієї статті встановлено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, обсягом менше тарифної ставки встановлюється лише за його згодою.

У ст. 93 КЗпП України надано визначення заробітної платні - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Стаття 22 цього Закону передбачає, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно п. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, про зміну його ставки майстра виробничого навчання з 0,6 на 0,4 його письмово не попереджали і згоди на таке зменшення не просили і лише на початку вересня 2018 року він випадково дізнався про такі зміни. Відповідачі також не надали суду доказів, що підтверджують повідомлення позивача про зміну тарифної ставки за два місяця до такої зміни, а також докази згоди позивача про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачами трудових прав позивача у цій частині.

Однак, як пояснював у судовому засіданні позивач та це підтверджується листами, які містяться у матеріалах справи, він дізнався про порушення вище вказаних трудових прав на початку вересня 2018 року.

Відповідно до п. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

До суду з позовною заявою позивач звернувся 02 січня 2019 року, що свідчить відмітка суду на позовній заяві, тобто з пропуском тримісячного строку(жовтень, листопад, грудень 2018 р.) з дня коли він дізнався про порушення своїх трудових прав(початок вересня 2018 року), а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу освіти Менської міської ради, Менської гімназії Менської міської ради, третя особа Менська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя А.В. Слісар