ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1396/19 Справа № 185/2951/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_4 посилалася на те, що 12 липня 2016 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_1 договір позики грошей, згідно якого передала йому грошові кошти у розмірі 14 500 грн., які згідно п.4.2 договору він зобов`язався повернути частками до 12 липня 2020 року (по 305 грн. щомісячно з 12 серпня 2016 року на 47 місяців та 165 грн. в останній день строку сплати). Договір було укладено у письмовій формі. Однак, ОСОБА_1 жодного платежу не зробив. Згідно п.4.4 укладеного договору позики, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Зобов`язання за вказаним договором забезпечено договором поруки від 12 липня 2016 року, який укладено з поручителем ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином умови договору. На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу становить 14 500 грн., проценти за користування грошима за кожен день несплаченого по договору платежу станом на 10 квітня 2017 року становлять 87 779 грн. На підставі викладеного ОСОБА_4 просила суд стягнути солідарно з відповідачів борг за договором позики грошей в розмірі 102 279 грн., з яких: 14 500 грн. заборгованість по позиці, 87 779 грн. заборгованість за відсотками, та судових витрат у сумі 640 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики грошей від 12 липня 2016 року у розмірі 94 834 грн. 26 коп., з яких: заборгованість по позиці 14500 грн., заборгованість за відсотками 80 334 грн. 26 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 09 липня 2018 року змінити в частині розміру грошових коштів, які підлягають стягненню за розпискою з 94 834 грн. 26 коп. до 7 055 грн. 26 коп., посилаючись на недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить рішення суду від 09 липня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, 12 липня 2016 року між позичальником ОСОБА_1 та позикодавцем ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей, за умовами якого позикодавець передала позичальнику грошові кошти в сумі 14 500 грн., а позичальник зобов`язався повністю повернути позику за цим договором згідно графіка частками в термін до 12 липня 2020 року, наведеного у пункті 4.2 договору позики грошей (а.с.114).

Відповідно до п.п. 1, 2 договору позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 14 500 грн., а позичальник зобов`язався повністю повернути позику за цим договором згідно графіка частками в термін до 12 липня 2020 року, наведеного у пункті 4.2 договору позики грошей.

Пунктом 4.2 встановлено графік погашення боргу: заборгованість сплачується позичальником шляхом здійснення на розрахунковий рахунок позикодавця 48 щомісячних платежів, які повинні сплачуватися в термін до 12-го числа кожного місяця, починаючи з 12 серпня 2016 року такими сумами: з першого по сорок сьомий платіж по 305 грн. в місяць, сорок восьмий платіж 165 грн. - 12 липня 2020 року.

Згідно з п.4.3 договору за умови сплати всіх платежів в строки, які вказані в договорі, проценти за користування позикою не нараховуються.

Відповідно до п. 4.4 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі позичальник сплачує проценти у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Пунктом 7.2 договору позики грошей - сторони підтвердили, що цей договір укладено ними добровільно, на них не було здійснено ніякого тиску, примусу чи насильства як морального так і фізичного. Позикодавець та Позичальник не знаходяться під впливом непереборних життєвих обставин, які б змушували їх погодитися на укладання та підписання цього договору.

Відповідач ОСОБА_1 підписав розписку, якою підтвердив отримання від ОСОБА_4 грошей у сумі 14 500 грн. (а.с.137).

Зобов`язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, який було укладено 12 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Після укладення шлюбу 27 червня 2018 року позивач ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 ОСОБА_7 (а.с.112).

ОСОБА_1 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за договором позики грошей.

Згідно графіка погашення боргу (п.4.2 договору позики) сума щомісячного платежу складає 305 грн. в місяць, а останній платіж складає 165 грн.

Пунктом 4.4 Договору позики грошей передбачено, що в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5 % процентів в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Проценти за користування позикою за період з 12 липня 2016 року по 10 квітня 2017 року нараховані позивачем відповідно до умов договору позики грошей.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначав, що він не згодний із позовними вимогами, заявленими позивачем та просив у справі призначити судову почеркознавчу експертизи, посилаючись на те, що він не підписував договір позики грошей від 12 липня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_4 (а.с.85, 86).

У судовому засіданні 12 березня 2019 року в апеляційному суді, за участю відповідача ОСОБА_1 , обговорювалося питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та було надано ОСОБА_1 можливість подати до апеляційного суду вільні та експериментальні зразки його почерку і підпису, які необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.131).

Однак, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про необхідність надання таких документів суду, в подальшому не надав до апеляційного суду вільних та експериментальних зразків свого почерку і підпису, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з тих підстав, що ОСОБА_1 не було надано до апеляційного суду вільних та експериментальних зразків його почерку і підпису, необхідних для проведення такої експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що ним не підписувалися вказані договір позики та розписка та у нього дійсно відсутня заборгованість перед позивачем.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність у нього іншої заборгованості перед ОСОБА_4 у розмірі 7 055 грн. 26 коп. належними доказами по справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді