Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3581/17

провадження № 61-885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через адвоката Рак Тетяну Сергіївну, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5. про стягнення заборгованості, звернення стягнення і припинення права власності.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами 04 квітня 2016 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 позику в розмірі 3 200 000 грн, які зобов'язалася повернути не пізніше 04 січня 2017 року.

Договір позики був забезпечений іпотечним договором, укладеним 04 квітня 2016 року між сторонами, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 2016 року.

Позичальник належним чином не виконала свої зобов'язання за договором позики, тому ОСОБА_4 вважає, що вона має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила: у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04 квітня 2016 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 3 200 000 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю ОСОБА_4 предмета іпотеки у власність відповідно до договору іпотеки від 04 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Я. В. 04 квітня 2016 року за реєстровим № 372; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_5, в тому числі право володіння, користування та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2017 року (в складі судді Антонюка О. А.) позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 04 квітня 2016 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 3 200 000 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 255,1 кв. м, шляхом передачі іпотекодержателю ОСОБА_4 предмета іпотеки у власність відповідно до договору іпотеки від 04 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер Я. В. 04 квітня 2016 року за реєстровим № 372. Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_5, в тому числі право володіння, користування та розпорядження, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 255,1 кв. м.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість, тому позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 310,70 грн.

Додаткове рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час вирішення справи по суті судом першої інстанції не вирішено питання розподілу судових витрат, тому сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Рішення місцевого суду оскаржив ОСОБА_8, який не був учасником спору.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір за подання позову у розмірі 6 689,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 441,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 358,23 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що умовами договору передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», проте матеріали справи не містять доказів укладання сторонами такого договору чи ухилення від його укладання. Визнання права власності на підставі рішення суду в обраний позивачем спосіб чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності власником спірної квартири є ОСОБА_8, який не був залучений до участі у справі судом першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, яка діє через адвоката Рак Т. С., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції встановив факт порушення позичальником умов договору позики та обґрунтовано захистив порушені права позивача. Суд апеляційної інстанції скасував законне рішення суду першої інстанції. Іпотечний договір є підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідач не визнає права власності позивача на предмет іпотеки, тому у ОСОБА_4 виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та передання його у власність. Договір позики, договір іпотеки та договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набула права власності на квартиру, яка передана в іпотеку, є чинними, тому спірні правовідносини не стосуються ОСОБА_8, який не є стороною вказаних правочинів.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що між сторонами 04 квітня 2016 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 позику в розмірі 3 200 000 грн, які зобов'язалася повернути не пізніше 04 січня 2017 року.

Договір позики був забезпечений іпотечним договором, укладеним 04 квітня 2016 року між сторонами, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Підстави та спосіб задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки визначені у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися лише у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду, позивач просила у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором позики звернути стягнення на майно у спосіб - визнати за нею право власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження у договорі іпотеки.

Відповідно до пункту 5.2 іпотечного договору, якщо 30 календарних днів іпотекодавець не виконає вимогу іпотекодержателя, останній вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього договору.

За змістом пункту 5.3.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пункту 5.4 цього договору.

Згідно з пунктом 5.4 іпотечного договору задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом, зокрема, набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, і спростовують доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що умовами договору іпотеки не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання за іпотекодержателем права власності, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Також апеляційний суд правильно врахував, що відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності власником спірної квартири є ОСОБА_8, який не був залучений до участі у справі судом першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Установивши, що позов у цій справі стосується безпосередньо прав та обов'язків ОСОБА_8, який не був залучений до участі у справі як відповідач, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що іпотечний договір є підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем, оскільки Закон України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що відповідач не визнає права власності позивача на предмет іпотеки, тому у ОСОБА_4 виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та передання його у власність, оскільки стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У цій справі позивач не набула права власності на спірну квартиру.

Доводи касаційної скарги, що спірні правовідносини не стосуються прав ОСОБА_8, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності власником спірної квартири є ОСОБА_8, тому визнання за позивачем права власності на це майно порушує його права та інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через адвоката Рак Тетяну Сергіївну, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк