Провадження №2/447/115/19
Справа №447/1786/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

05.03.2019 року м. Миколаїв

Львівська область

Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення.

інтереси позивача представляла адвокат Пилипів О.В.,

інтереси відповідача представляв адвокат Ощипок В.С.

Процесуальні дії у справі.

Провадження у справі відкрито судом 31.08.2018 року на підставі позову ОСОБА_1, підготовче засідання призначено на 24.09.2018 року. Ухвалою від 03.12.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Позивач просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, зокрема будинком АДРЕСА_1 та вселити її у вказаний будинок. Позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі - ОСОБА_2 з 26.05.1990 року по 12.12.2014 рік. Вони спільно проживали у будинку батьків відповідача, право власності на який було визнано за ним у порядку спадкування за законом. За час життя у шлюбі подружжям спільними коштами добудувався будинок, було здійснено ремонт та придбано нові меблі та техніку. Після розлучення позивач залишилась проживати у вказаному будинку, оскільки іншого житла у неї немає, вела господарство, оплачувала комунальні послуги, прибирала та доглядала будинок. Однак, на даний час відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даним будинком, поміняв замки на вхідних дверях та не пускає до приміщення. У зв'язку з наведеним вона була змушена звернутись в суд із вказаним позовом.

У судове засідання позивач не з'явилась, представник позивача адвокат Пилипів О.В. позовну заяву підтримала та просила таку задовольнити в повному обсязі, додатково зазначила, що ОСОБА_2 неправомірно перешкоджає позивачу у здійсненні її законного права на користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, його представник адвокат Ощипок В.С. у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. 24.09.2018 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач не проживає у вказаному будинку набагато більший строк, аніж вона зазначила в позовній заяві, а тому втратила право користування ним, крім того все майно, яке було куплене до даного будинку та ремонтні роботи були здійснені виключно за кошт відповідача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що позивач постійно проживала у будинку АДРЕСА_1. На даний час у ньому не проживає менше року, оскільки відповідач вигнав ОСОБА_1 з хати та пустив великого собаку у подвір'я.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що сторони по справі доводяться їй батьками. За час шлюбу вони їздили разом за кордон на підробітки та за спільні кошти робили ремонт у будинку, здійснили добудову. Однак, після розлучення батько викинув усі речі ОСОБА_1 з дому.

Свідок ОСОБА_7, який був допитаний в судовому засіданні пояснив, що він допомагав вивозити деякі речі з будинку АДРЕСА_1, які, на його думку належали дочці ОСОБА_1, однак, можливо серед них також були речі позивача по справі.

Суд встановив:

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.05.1990 року по 12.12.2014 рік

У відповідності до витягу про реєхстрацію права власності на нерухоме майно, вищевказаний житловий будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 1).

Позивач весь час проживала у будинку на праві члена сім'ї власника житлового будинку, іншого майна де б вона могла проживати у неї немає, а відтак не доведено стороною відповідача ту обставину, що позивач по справі має інше житлове приміщення де б вона могла проживати.

Речі позивача відповідач без її згоди викинув з житлового будинку, у зв'язку з чим донька сторін такі забрала до себе додому.

Позивач на час спору в суді тимчасово проживає у своєї доньки за адресою: АДРЕСА_2.

У відповідності до висноку ЖЄО №356 від 21.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 звертався в Миколаївське відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області із телефонним повідомленням, про те, що його колишня дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6 не хочуть покинути його будинок (а.с. 12), що підтверджує, той факт, що позивач на той момент проживала у спріному будинку.

У відповідності до відповіді Київецької сільської ради Миколаївського району Львівської області на адвокатський запит, станом на 01.02.2017 року у будинку АДРЕСА_1 проживала також ОСОБА_1 (а.с. 15).

Оцінка суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стаття 47 Конституції України гарантує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в поряду, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частина 4 ст. 156 ЖК Української РСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Аналогічним за змістом є положення частини першої статті 405 ЦК України.

На підставі ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частинами 1, 4 статті 156, цього ж Кодексу, передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири)не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та вселити її у вказаний будинок.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір по справі в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 18.03.2019.

Суддя Павлів В. Р.