Справа № 2-607/10
Провадження № 22-ц/801/598/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Совгира Д.І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 2-607/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Стадника І.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-607/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоінтеграція-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-К», Приватного підприємства «БНВ-Електро» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2010 року, яке ухвалене суддею Совгирою Д.І. в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області о 13 год. 22 хв., повний текст складено 29 вересня 2010 року,

в с т а н о в и в :

ВАТ «Універсал Банк» звернувся у суд з позовами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 251994,65 грн.; ОСОБА_6, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 251854,35 грн.; ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 261423,41 грн.; ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 261611,66 грн.; ОСОБА_8, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 257248,91 грн.; ОСОБА_9, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 254856,42 грн.; ОСОБА_10, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 254261,83 грн.; ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 251196,76 грн.; ОСОБА_11, ПП «БНВ-Електро» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 260914,80 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до:

- кредитного договору №15/04/633-к-07 від 26 липня 2007 року позивачем було надано ОСОБА_4 грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування в сумі 252500 грн. з терміном повернення до 25 липня 2018 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 17,45% річних. Згідно умов договору відповідач зобов'язувався щомісячно до 10 числа наступного за звітним місяця сплачувати по кредиту та відсотках щомісячну суму мінімально необхідного платежу у відповідному розмірі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» були укладені договора поруки: №15/04/633П1-07, № 15/04/633П-07 від 26 липня 2007 року, згідно яких останні поручилися перед банком за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором. Їх відповідальність настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобов'язання. Крім того, поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Проте ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К», не виконували зобов'язання за вказаними договорами у встановлені строки, не дотримувалися графіка розрахунків, спричинивши заборгованість по кредиту.

На попередження про повернення боргу не реагував, тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2010 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 про перегляд заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2010 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2010 року є незаконним, оскільки факт укладання кредитного договору відповідачем ОСОБА_4 та отримання ним кредитних коштів не підтверджується належними та допустимими доказами, висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи. Просила заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог до ОСОБА_4

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заочне рішення суду в інших частинах не перевіряється, оскільки представник ОСОБА_4 - ОСОБА_12 оскаржує його тільки в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» в сумі 251196,76 грн.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2007 року ОСОБА_4 уклав договір №15/04/633-к-07 і отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит в розмірі 252500 грн. із зобов'язанням погашати його шляхом щомісячної сплати по кредиту та відсотках і виплатити кредит та нараховані за користування ним відсотки в розмірі 17,45% річних, до визначеного і вказаного сторонами строку остаточного розрахунку, тобто 25 липня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 26 липня 2007 року №15/04/633-к-07, між позивачем та ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» були укладені договори поруки: №15/04/633П1-07 та №15/04/633П-07 від 26 липня 2007 року, згідно яких поручилися перед банком за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором ОСОБА_4

Однак, взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» не виконували, в останнє сплативши щомісячні платежі 29 серпня 2008 року, у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору заборгованість, згідно розрахунку, становить 251196,76 грн., з яких: непогашений кредит в сумі 233184,13 грн.; несплачені відсотки за користування коштами в сумі 16857,70 грн. та пеня 1154,93 грн.

Стягуючи з ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» солідарно заборгованість в розмірі 251196,76 грн. на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір не виконується належним чином, кошти відповідачем не повернуті, чим порушуються права позивача.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені судом обставини, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», ТОВ «Крок-К» в розмірі 251196,76 грн., з яких: непогашений кредит в сумі 233184,13 грн.; несплачені відсотки за користування коштами в сумі 16857,70 грн.; пеня 1154,93 грн., оскільки умови кредитного договору, належним чином не виконуються, грошові кошти банку не повернуті, а отже порушуються права позивача.

Доводи апеляційної скарги, що факт укладення кредитного договору відповідачем ОСОБА_4 та отримання ним кредитних коштів не підтверджується належними та допустимими доказами є безпідставними та спростовуються наступним.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з кредитного договору №15/04/633-к-07 від 26 липня 2007 року, ОСОБА_4 підписав зазначений кредитний договір.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки, згідно з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримав кошти за зазначеним кредитним договором, яка також засвідчена підписом.

Зокрема, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №15/04/633-к-07 від 26 липня 2007 року вбачається, що ОСОБА_4 частково виконував договір, погашав заборгованість.

Разом з тим, ОСОБА_4 не ставилось питання щодо визнання недійсним кредитного договору №15/04/633-к-07 від 26 липня 2007 року.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового отримання ОСОБА_4 в судове засідання на 27 вересня 2009 року (т.6 а.с.299). Тобто, він був повідомлений про судовий розгляд завчасно та належним чином, будь-яких доказів на спростування того, що ним не укладався кредитний договір, згідно якого він отримав в кредит грошові кошти в сумі 252500 грн. суду не було надано.

Також слід зазначити, що ОСОБА_4 була направлена копія заочного рішення, яке він отримав 07 жовтня 2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.6 а.с.329).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, про те, що рішення суду першої інстанції не містить належних та допустимих доказів, які б були підставою для задоволення позову, спростовуються вище перерахованими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з'ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 вересня 2010 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Стадник І.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.