№ 536/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2019 року до провадження судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвського О.О. надійша справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження по справі у загальному порядку, та призначено підготовче судове засідання з метою виконання вимог процесуального законодавства, передбачених ч.1 ст.189 ЦПК України; надано відповідачу ОСОБА_2 строк на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідно до наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 отримав копію вказаної вище ухвали 10 березня 2019 року, тому останнім днем подання є 25 березня 2019 року.

Не зважаючи на це, ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву лише 10 квітня 2019 року, тобто з пропуском строку на вчинення такої процесуальної дії. Причини такого пропуску обґрунтовував тим, що він був за межами України, а тому не мав можливості у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк подати відзив на позовну заяву.

На підставі вказаної обставини, просив суд поновити йому строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки лише 27 березня 2019 року він повернувся до України і лише в той день мав змогу ознайомитись з відповідною ухвалою.

В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив суд, що судову повістку разом з ухвалою отримала його бабуся, яка проживає разом з ним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили відмовити у прийнятті відзиву, оскільки в матеріалах міститься повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання ОСОБА_2 відповідної ухвали, а тому строк пропущено без поважних причин, а пояснення останнього, про те, що поштове відправлення отримала його бабуся, яка проживає разом з ним, а тому він не належним чином повідомлений про час та місце розгляду справу не заслуговують на увагу, оскільки отримання судового повідомлення родичом вважається належним чином повідомленим. Вказувала, що Крім цього, ОСОБА_3 надала суду постанову Верховного Суду № 908/2445/18 від 02 серпня 2019 року, відповідно до якої зазначала, що в даному судовому рішенні судом встановлено, що отримання бабусею процесуального рішення, яка проживає разом з відповідною особою, є належним чином повідомлення визначеної особи про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що строку пропущено з поважних причин, а тому є підстави для поновлення пропущеного строку з огляду на таке.

Так, судом встановлено, та підтверджується наявними у справі доказами, а саме довідкою Державної прикордонної служби України № 0.184-29248/0/15-19 від 13.08.2019 року, що ОСОБА_2 в період з 21.01.2019 року по 27.03.2019 року був відсутній за межами України.

В той час, позивач та її представник, заперечуючи проти поновлення строку на вчинення процесуальної дії, мають процесуально-законодавчі обґрунтовані підстави на такі заперечення, але такі підстави в даному випадку не можуть бути застосовані, з огляду на наступне.

П.99 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Так, дійсно, відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Так, законодавець у даному випадку визначив, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо таку повістку отримав член сім`ї фактично проживаючий за цією адресою, незалежно від будь-яких обставин, зокрема: перебування на стаціонарному лікуванні, перебування у відряджені, перебування за кордоном, та інше.

Суд вважає, що застосування цього положення суперечить низці правових актів, а тому не може бути застосовано при вирішенні цього питання з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 9. Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.8 ст.10 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

В той час, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В той час, відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Право на таємницю листування, та іншої кореспонденції є особистісним, немайновим правом, що традиційно належить до основних природних прав людини.

Отже, в даному випадку судом встановлено та підтверджується відповідними належними доказами, що відповідне судове повідомлення було отримано не самим відповідачем, оскільки він фізично цього не міг зробити з тих підстав, що перебував за кордоном, а членом сім`ї, який проживав за вказаною на поштовому листі адресою.

Законодавець втілюючи у процесуальне законодавства норму ч.3 ст.130 ЦПК України, про належне сповіщення особи в разі отримання судової повістки членом сім`ї, не визначив порядок та процедуру сповіщення членами сім`ї відповідних осіб в подальшому; законом не надав дозволу членам сім`ї на відкриття такої кореспонденції, для того, щоб сторона по справі могла знати про судового провадження; не визначив відповідальність в разі несповіщення відповідної особи про отримання такого повідомлення, та інше. Більш того, за порушення таємниці листування в Україні введена кримінальна відповідальність, передбачена ст.163 КК України.

З цього вбачається, що сам факт отримання членом сім`ї судової повістки, не може бути ототожненим з належним чином повідомлення особи про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії, інакше таке твердження порушує як те, що викладено вище, так і положення ст.6 Конвенції про захист прав людини, якою встановлено право кожної особи на справедливий суд, відповідного до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Законодавцем у ст.174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених ЦПК України.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ст.178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Крім цього, до основних засад цивільного судочинства, крім іншого віднесено:

- пропорційність у цивільному судочинстві;

- змагальність сторін;

Так, суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Також, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім цього, принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справах «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274, та «Авотіньш проти Латвії» (<…>) [ВП], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, від 06 лютого 2001 року).

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції (див., наприклад, ухвали щодо прийнятності у справах «Богонос проти Росії» (Bogonos v. Russia), заява № 68798/01, від 05 лютого 2004 року, та «Бац проти України» (Bats v. Ukraine), заява № 59927/08, пункт 37, від 24 січня 2017 року). Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (див., рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А, № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року).

Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні (див. рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, пункт 70, від 21 травня 2015 року).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи без участі відповідача, який фактично не був повідомлений про час та місце розгляду справи, є формальним міркуванням, оскільки під час з`ясування цього питання, окрім відповідного положення ЦПК України, слід враховувати і конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, і такі дії не можуть бути формальним, це є порушенням прав особи.

Враховуючи вищевикладене та особливості предмета спору, який пов`язаний з інтересами дитини, які охороняються низкою міжнародних договорів, Конституцією України та спеціальними законами, відповідно до яких, всі дії повинні відбуватися в найкращих інтересах дитини, тому на думку суду така процесуальна дія зі сторони відповідача, як подання відзиву (заперечення) на позовну заяву, за викладених вище обставин, є необхідною мірою у демократичному суспільстві, з метою з`ясування об`єктивних обставин справи, правильного та всебічного її вирішення.

Відповідно до ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Оскільки судом встановлено та підтверджено наявними доказами, що ОСОБА_2 пропустив строк подання відзиву на позовну заяву з поважних причин, тому суд вважає, що такий строк підлягає поновленню.

Керуючись ст.259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_2 пропущенний строк на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський