Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-19/11

провадження № 61-18601св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник (відповідач) - ОСОБА_3,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Великобактянська сільська рада Берегівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року у складі судді Заболотного А. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого останній Великобактянською сільською радою Закарпатської області 20 жовтня 2007 року, на право приватної власності на землю на АДРЕСА_1, зобов'язання Управління Держземагенства у Берегівському районі Закарпатської області зняти з державної реєстрації державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданий Великобактянською сільською радою Закарпатської області 20 жовтня 2007 року ОСОБА_3 та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за цим актом.

Позов мотивований тим, що 14 січня 2000 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 0,505 га на підставі рішення 9 сесії ІІ скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 грудня 1999 року для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34 ОСОБА_3 було надано згоду на виготовлення нового державного акта згідно зведеного плану землекористування та встановлення меж землекористування наданого МПП «Зеніт» у зв'язку з технічними помилками при виготовленні державного акту на землю від 14 січня 2000 року № 106. Внесено зміни площі земельної ділянки згідно зведеного плану землекористування закріпленої межі та межових знаків.

Рішенням 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 35 їй (позивачці) був наданий дозвіл на приватизацію земельної ділянки біля її квартири № 2 на АДРЕСА_1.

20 жовтня 2007 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1456 га НОМЕР_1 на підставі рішення 9 сесії ІІ скликання від 24 грудня 1999 року та 7 сесії 4 скликання від 24 листопада 2006 року Великобактянської сільської ради Закарпатської області для обслуговування жилого будинку.

У подальшому, постановою Берегівського районного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, рішення 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34 «Про надання дозволу на виготовлення нового державного акта ОСОБА_3 згідно зведеного плану землекористування та встановлення меж землекористування наданого МПП «Зеніт» у зв'язку з технічними помилками при виготовленні державного акту на землю №106» від 14 січня 2000 року було скасоване.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3, всупереч закону, був виданий другий державний акт, згідно якого її земельна ділянка збільшилася на 39 кв. м за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4, якою вона користується з 2001 року.

Оскільки постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2014 року рішення Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34, яким був наданий дозвіл на виготовлення нового державного акта ОСОБА_3, скасовано, як таке, що прийняте всупереч закону, позивач вважала, що є всі підстави для визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_3, яке було видане на підставі вказаного рішення.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним і скасовано державний акт на право приватної власності на землю, виданий Великобактянською сільською радою 20 жовтня 2007 року ОСОБА_3 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106. Зобов'язано управління Держземагентства у Берегівському районі Закарпатської області зняти з державної реєстрації державний акт на право приватної власності на землю, виданий Великобактянською сільською радою 20 жовтня 2007 року ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 листопада 2014 року рішення районного суду у частині зобов'язання управління Держземагентства у Берегівському районі зняти з державної реєстрації державний акт на право приватної власності на землю від 20 жовтня 2007 року скасовано, у задоволенні позову у цій частині відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 листопада 2014 року залишено без змін.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року.

Посилалася на те, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Берегівського районного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, скасовано рішення 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34.

Між тим, ця постанова Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2014 року скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року в адміністративній справі № 2а-257/10.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 липня 2016 заяву ОСОБА_3 задоволено, рішення Берегівського районного суду від 02 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 липня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 січня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Берегівського районного суду від 02 жовтня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволено.

Рішення Берегівського районного суду від 02 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Управління Держземагенства у Берегівському районі про визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що підставою для задоволення позову ОСОБА_4 та ухвалення вищевказаного судового рішення стала постанова Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2014 року в адміністративній справі № 2а-257/10, яка в подальшому була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року. Ця обставина є нововиявленою згідно приписів пункту 3 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року рішення рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, що надійшла у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при розгляді заяви ОСОБА_3

Скасувавши рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року, суди визнали достатнім для його скасування лише наявність факту втрати чинності постановами судів адміністративної юрисдикції, які хоча і мали значення для справи, проте не були вирішальними у процесі прийняття Берегівським районним судом рішення по суті заявлених позовних вимог.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 2-19/11 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не повністю відповідають.

Суди встановили, що рішенням 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34 ОСОБА_4, як власнику квартири АДРЕСА_1, надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для обслуговування належного їй нерухомого майна.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, це рішення 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Берегівського району від 24 листопада 2006 року № 34 скасовано у зв'язку з технічними помилками при виготовленні державного акта на землю від 04 січня 2000 року № 106.

Встановивши, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2007 року НОМЕР_1, площею 0,1456 га, яка розташована на АДРЕСА_1, був виданий на підставі скасованого рішення, суд першої інстанції при ухваленні рішення від 02 жовтня 2014 року дійшов висновку про визнання його недійсним та скасування.

Апеляційний суд Закарпатської області в ухвалі від 21 листопада 2014 року та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08 квітня 2015 року, переглядаючи рішення Берегівського районного суду від 02 жовтня 2014 року, дійшли висновку про його правомірність з огляду на скасування рішення 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільської ради Закарпатської області від 24 листопада 2006 року № 34 постановою Берегівського районного суду від 19 березня 2014 року.

У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року постанову Берегівського районного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року в адміністративній справі № 2а-257/10 за позовом ОСОБА_4 до Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішень 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільради скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа -ОСОБА_3, про скасування рішень 7 сесії 4 скликання Великобактянської сільради від 24 листопада 2006 року без номера, від 24 листопада 2006 року № 34 та від 24 жовтня 2006 року № 34 «Про надання дозволу на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку» залишено без розгляду у зв'язку зі спливом строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що постанова Берегівського районного суду від 19 березня 2014 року, яка скасована в адміністративній справі, мала преюдиційне значення при ухваленні рішення Берегівським районним судом Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року, дійшов висновку про наявність підстав для її перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У пункті 3 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Згідно частини першої статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому, в пункті 3 частини другої статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) передбачено, що у випадках, встановлених пунктом 3 частини другої статті 361 цього Кодексу, строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами обчислюється з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду.

Тлумачення статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) свідчить, що місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими статтею 73 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами). При цьому строк обчислюється з дня встановлення обставин, які є підставою для перегляду судового рішення. Якщо заяву подано після закінчення визначеного частиною першою статті 362 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) строку і відсутнє клопотання про його поновлення або в поновленні пропущеного строку для подання заяви буде відмовлено, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, яка може бути оскаржена.

Звертаючись у серпні 2015 року до суду із заявою про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 просила поновити строк на її подання.

Зазначала, що пропустила місячний строк, встановлений пунктом 3 частини другої статті 361 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами) для подання заяви, оскільки про нововиявлену обставину, якою є ухвала Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року, дізналась лише 17 липня 2015 року, отримавши її копію.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, розглядаючи заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по суті, не перевірив поважності пропуску заявником строку на її подання та не вирішив питання про його поновлення.

Наведене свідчить про те, що і суд першої інстанції, і апеляційний суд допустили порушення порядку вирішення вказаного питання.

За таких обставин, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило