РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/16456/17

Провадження № 22-ц/4815/368/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

секретар судового засідання - Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк»

відповідач - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу

Сивоглаз Світлана Станіславівна

третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Приватна фірма «Polko»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у складі судді Тимощука О.Я., ухвалене в м. Рівне о 09 год. 33 хв., повний текст якого складено 22 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк» звернулося до суду з позовом до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світлани Станіславівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Приватна фірма «POLKO» про визнання протиправними дій приватного нотаріуса. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 08 вересня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною була здійснена нотаріальна дія - посвідчений та зареєстрований в реєстрі № 2017 іпотечний договір між ПАТ «Полтава-Банк» і ОСОБА_2, суттю якого було те, що в забезпечення повернення до 07 вересня 2012 року грошових коштів отриманих ОСОБА_2 за кредитним договором № 2 від 08.09.2010 року в розмірі 2 000 000,00 грн. процентів за користування кредитом, неустойки передбачених основним зобов'язанням, відшкодуванням витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, збитків завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору, ОСОБА_2, як іпотекодавець передала в іпотеку АБ «Полтава-Банк» нерухоме майно, що належить їй на праві власності та складається з холодильних камер, офісних та побутових приміщень (літ. «О»), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01.02.2010 року та зареєстрованого в КП «РМБТІ» в книзі № 18, номер запису 1-3165, реєстраційний номер 14715714 та земельну ділянку загальною площею 1779,0 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) цільового призначення для реконструкції та обслуговування частини приміщення птахо заготівельного цеху під цех з виробництва і обробки харчової промисловості з складськими та побутовими приміщеннями, що розташовані по АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Рівненською міською радою 14.06.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 72.

В зв'язку із тим, що ОСОБА_2 не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором № 2 від 08.09.2010 року ПАТ «Полтава-Банк» почав застосовувати заходи щодо повернення наданого кредиту для чого звернувся до суду та отримав виконавчий лист про примусове стягнення на заставлене майно згідно договору іпотеки за рахунок продажу, якого була б погашена кредитна заборгованість.

16.09.2013 року Приватна фірма «Polko» в ході судового засідання у справі № 569/864/13-ц з'ясувала факт того, що предмет іпотеки - нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 знаходяться в попередній іпотеці ПАТ «Промінвестбанк» та в наступній після ПФ «Polko», іпотеці ПАТ «Полтава- Банк».

ПАТ «Полтава-Банк» дізнався про наявність другого попереднього іпотекодержателя ПФ «Polko» лише 27.01.2014 року через залучення представника ПАТ «Полтава-Банк» в якості третьої особи у справі № 569/864/13-ц.

Згідно Іпотечного договору від 22 квітня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 806 ОСОБА_2 передала в іпотеку ПФ «Polko» предмет іпотеки, який складається з холодильних камер, офісних та побутових приміщень, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01.02.2010 року та зареєстрованого в КП «РМБТІ» в книзі № 18, номер запису 1-3165, реєстраційний номер 14715714 та земельну ділянку загальною площею 1779,0 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) цільового призначення для реконструкції та обслуговування частини приміщення птахо заготівельного цеху під цех з виробництва і обробки харчової промисловості з складськими та побутовими приміщеннями, що розташовані по АДРЕСА_1.

Оскільки приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. посвідчувала іпотечний договір між ПАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_2 стосовно того ж самого предмету іпотеки та не повідомила про це ПФ «Polko», не повідомила ПАТ «Полтава-Банк» про наявність попередньої іпотеки ПФ «Polko» вважає дії нотаріуса такими, що порушують Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджену наказом МЮ України від 03.03.2004 року. Просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. під час підготовки та посвідчення іпотечного договору зареєстрованого в реєстрі за № 2027 від 08.09.2010 року та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у задоволенні сказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що, в силу вимог ст. 27 Закону України "Про нотаріат", нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтаресів яких може стосуватись нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулась особа. Окрім цього, суд у своєму рішенні зазначив, що законом не передбачено обов'язку приватного нотаріуса при посвідченні іпотечного договору роз'яснювати черговість задоволення вимог іпотекодержателя та черговість порядку звернення на майно, на що покликався позивач при зверненні до суду.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, АТ «Полтава-Банк» оскаржило в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що ст. 44 Закону України «Про нотаріат» зобов'язує нотаріуса встановити дійсні наміри сторін учасників правочину та розуміння ними його правових наслідків для кожного з сторін, а також нотаріус має впевнитися , що ніхто не буде заперечувати проти реалізації даного правочину. Стверджує, що як до, так і при укладення іпотечного договору ПАТ «Полтава-Банк» не знало про наявність попередньої іпотеки фірми «Polko», а іпотекодавець достовірно це знав, тоді як Банк усвідомлював, що він є другим у черзі на предмет іпотеки і зможе звернути стягнення на предмет іпотеки другим після ПАТ «Промінвестбанк», а не третім - після фірми «Polko». Заперечує висновок місцевого суду про те, що приватний нотаріус Сивоглаз С.С. є неналежним відповідачем у справі, адже саме вона вчиняла нотаріальні дії і саме вона допустила порушення п. 100-101 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Додає, що рішенням Рівненського міського суду від 25.11.2014р. у справі № 569/18113/14-ц, яке набрало законної сили 09.03.2016р., визнано недійсним договір іпотеки саме через допущені порушення Інструкції, а відтак ця обставина не потребує доказування. Вважає, що визнання відповідача неналежним можливе тільки в судовому засіданні і тільки тоді, коли відбувається заміна на належну особу. Зазначає, що застосування строку позовної давності у даному спорі не відповідає фактичним обставинам справи та пояснює, що моментом, коли позивач довідався про абсолютне порушення і втрату на реалізацію своїх прав як іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки є не 28.01.2014 року, коли представник ПАТ «Полтава-Банк» ознайомився із матеріалами справи № 569/7864/13-ц, а саме дата набрання рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року у справі № 569/18113/14-ц законної сили, тобто 10 березня 2016 року. Додає, що до винесення рішення та набрання ним чинності у позивача не існувало достатньо правових підстав для того, щоб розпочати судове провадження за позовом до приватного нотаріуса, адже до часу набрання чинності зазначеними рішеннями законність вчинення договору іпотеки нічим не була спростована. Покликаючись на те, що строк позовної давності ним було дотримано, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Сивоглаз С.С. вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу просить відхилити як безпідставну.

Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною посвідчено іпотечний договір, укладений між фірмою «Polko» та ОСОБА_2, реєстровий № 806. Договір посвідчено для забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Контракту № 25F від 14.04.2010 року, укладеному між ТОВ «Денір» та фірмою «Polko».

Відповідно до п.п. 38 та 96 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (тут і далі - в редакції, чинній на момент здійснення нотаріального посвідчення), договори про заставу нерухомого та рухомого майна (майнових прав) посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та перевірки відсутності податкової застави.

Одночасно з посвідченням договору іпотеки нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки (п. 102 цієї Інструкції).

Відповідно до п.100 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», договір про наступну заставу вже заставленого майна може бути посвідчений за згодою попередніх заставодержателів, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку. Посвідчення договору застави майна (майнових прав), що перебуває у податковій заставі, не допускається.

У разі наявності заставної правочин про відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням не посвідчується. У такому випадку відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням здійснюється шляхом виконання на заставній індосантом (особою, якій належить заставна) передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосанта) та передачі оригіналу заставної у порядку, установленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно п. 101 Інструкції, при посвідченні договору іпотеки нотаріус роз'яснює сторонам порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, про що зазначається в тексті договору.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що при посвідченні договору іпотеки у нотаріуса відсутній обов'язок надати кожному із заставодавців інформацію про всі попередні застави майна. Законом такий обов'язок покладається на іпотекодавця.

Так, відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки.

Статтею 588 ЦК України визначено, що заставодавець незареєстрованої застави зобов'язаний надати кожному із заставодавців інформацію про всі попередні застави майна.

Відхиляючи відповідні посилання апеляційної скарги в частині недотримання нотаріусом обов'язку повідомити черговість задоволення вимог іпотекодержателя, апеляційний суд також враховує передбачений ч. 2 ст. 8 Закону «Про нотаріат» обов'язок нотаріуса зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо його діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Більш того, ст.18 Закону України України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір може містити відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, тобто законодавець не визначає обов'язковою таку умову іпотечного договору, як включення відомостей про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки.

При перевірці відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна згідно витягу заборона була лише від заставодержателя - Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ).

Покликання АК «Полтава-Банк», викладені в апеляційній скарзі, на рішення Рівненського міського суду в справі № 569/18113/14-ц як на доказ неправомірності дій нотаріуса, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Як вбачається, з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11. 2014 року у справі № 569/18113/14-ц, яке набрало законної сили 09 березня 2016 року після перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року, яким залишено без зміни рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок порушення відповідачами вимог ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» щодо передачі іпотекодавцем предмета іпотеки без згоди попереднього іпотекодержателя - позивача, оскільки достовірними доказами доведено недодержання сторонами договору в момент вчинення правочину вимог ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», наявні підстави для визнання недійсним договору іпотеки від 08 вересня 2010 року № 2027, укладеного між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_2. При цьому, в рішенні вказано, що недодержання закону мало місце з боку відповідача, тоді як у справі приватний нотаріус Сивоглаз С.С. є не був відповідачем, а третьою особою.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність висновку суду про те, що приватний нотаріус не може бути відповідачем, також відхиляються апеляційним судом.

Як вбачається із даного позову, суть позовних вимог зводиться до визнання протиправними дій нотаріуса по посвідченню іпотечного договору. Судом встановлено, що посвідчення іпотечного договору між ПАТ «Полтава-Банк» та ОСОБА_2 було вчинено нотаріусом із дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», чинній на час вчинення нотаріальної дії. Посвідчуючи договір іпотеки від 22.09.2010 року укладений між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_2, нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між сторонами договору, тобто не є стороною договору, і не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин, а відтак не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов'язаних з нотаріальною дією.

Така позиція викладена в ухвалі Судової палати по цивільних справах Верховного Суду України від 05.12.2007 року в справі № 6-16344св07.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що згідно ст. 27 Закону «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії,не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Доводи апеляційної скарги про те, що при звернення до суду позивачем було дотримано строк позовної давності, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦПК України).

Як вбачається із відзиву від 18 лютого 2014 року ПАТ «Полтава-банк» на позовну заяву приватної фірми «POLKO» до ТОВ «Денір», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Сивоглаз Світлани Станіславівни про стягнення звернення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по контракту № 25 F від 14.04.2010 року по справі № 569/7864/13-ц (а.с. 237), позивачу відомо про наявність попереднього іпотекодержателя ПФ «Polko» 27.01.2014 року, про що він сам зазначає. За таких обставин, для ПАТ «Полтава-банк» перебіг строку позовної давності почався 28 січня 2014 року та закінчився 27 січня 2017 року. Позовна заяву була подана до суду 26.10.2017 року (а.с 2).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що приватний нотаріус Рівненського міського територіального округу Сивоглаз С.С. не несе відповідальності за неповідомлення іпотекодавцем ОСОБА_2 позивача про попередні іпотеки, а відтак оскаржуване рішення ухвалене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.