Справа № 309/59/19
Провадження № 2/309/571/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я. В.

за участю секретаря Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіальної громади с.Іза в особі Ізянської сільської ради Хустського району про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Територіальної громади с.Іза в особі Ізянської сільської ради Хустського району про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору.

Позовні вимоги позивачами вмотивовані тим, 04 вересня 1975 року позивач ОСОБА_1 одружилася із ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Перебуваючи у шлюбі з 1976 р. почали будувати житловий будинок у с. Іза Хустського району. ОСОБА_1 працювала у колгоспі, її чоловік виїжджав на сезонні заробітки, з тих грошей побудували житловий будинок. 14 серпня 1981 р. чоловік трагічно загинув внаслідок нещасного випадку, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Правовстановлюючі документи на будинок не були оформлені. Наразі постало питання про те, що позивач не може вчиняти юридично значимі дії відносно свого майна, оскільки немає правовстановлюючих документів на цей будинок. Оскільки ОСОБА_1 працювала у колгоспі, двір належав до суспільної групи господарств - колгоспні двори. Відповідно житловий будинок за адресою с. Іза, вул. Карповтлаш, 18, в якому проживала її сімя, належав до колгоспному двору. На теперішній час з метою визначення складу членів колгоспного двору та розміру їх часток у майні колгоспного двору на момент його припинення та отримання актуального правовстановлюючого документу на будинок позивач та її діти змушені звернутися до суду.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник територіальної громади с.Іза в ос. Ізянської сільської ради в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнають.

В зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви сторін , вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про розгляд справи без їх участі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

На момент припинення колгоспного двору у квітні 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_5, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 її син, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 син, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка. 08 липня 1998 року помер ОСОБА_7. Син ОСОБА_6 після повернення зі строкової служби в Збройних Силах України 1997 року виїхав в інше місце проживання. З того часу більш як двадцять років проживає за кордоном, частку в майні колишнього колгоспного двору не витребував.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та п.ПЗ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, позивач ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину свого сина ОСОБА_2, оскільки після його смерті фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. Згідно з п 113 Інструкції № 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в зчіравління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Згідно з ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З урахуванням вищенаведених обставин членам колишнього колгоспного двору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має належати по 1/4 частці, а ОСОБА_1 - 2/4 частки у праві власності на житловий будинок, що роташований за адресою с. Карповтлаш, вул. Карпутлаш, 18 Хустського району Закарпатської області, як майно колишнього колгоспного двору: (по 1/4 - власна частка члена колгоспного двору, 2/4 частки (1/4 - власна частка члена колгоспного двору, 1/4 - спадкова частка після смерті сина ОСОБА_2М.).

Відповідно до виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки №11 видана виконавчим комітетом Ізянської сільської ради членами колгоспного двору є ОСОБА_1 , ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_8 , в особистій власності господарств є житловий будинок 1978 року побудови.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст.200, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, ст. ст.. 328,392,1216 ,1218,1223,1261,1269 ЦК України, с у д

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою Закарпатська область, Хустський район, село Карповтлаш, вул..Карпутлаш, 18 спільною частковою власністю ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків,-2/4(дві четверті) частки в праві спільної часткової власності, ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, - 1/4 (одна четверта) частка в праві спільної часткової власності, ОСОБА_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2,- 1/4 (одна четверта) частка в праві спільної часткової власності.

Рішення може бути оскаржене через Хустський районний суд до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2019 року.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_10

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_10