ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/1621/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3158/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
05 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» про зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, ухваленого в складі судді Астахової О.О., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» в якому просив зобов'язати відповідача вилучити інформацію щодо фінансового стану та фінансових взаємовідносин ОСОБА_3 з третіми особами з бази даних кредитних історій.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він звертався до відповідача із заявою про відкликання згоди на обробку своїх персональних даних і на цій підставі на ведення кредитної історії, суб'єктом якої він є, проте відповідач відмовив у вилученні кредитної історії позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій вказував на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про надання позивачем згоди на збір і надання інформації, що складає кредитну історію, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаної обставини. А висновок суду про те, що факт подання позивачем заяви про відкликання згоди на збір і надання інформації, що складає кредитну історію, є підтвердженням надання попередньої згоди, ґрунтується на припущеннях.

Вказував на порушення норм Закону України «Про захист персональних даних».

Просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом вказує, що є суб'єктом кредитної історії, інформація щодо якої внесена до загальнодоступної бази ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» (а.с. 1).

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про відкликання позивачем згоди на обробку персональних даних і вимагав повного вилучення усієї інформації про позивача з бази даних кредитних історій, яку веде позивач. (а.с. 1).

Листом від 22.12.2017 року за № 95-с/07-11 ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» відмовило ОСОБА_4 у вилученні інформації з його кредитної історії у зв'язку із тим, що згода суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього є частиною кредитного договору, укладеного між цим суб'єктом та банком. Бюро не є стороною кредитного договору та не може самостійно переглядати чи змінювати умови договору, укладеного між суб'єктом кредитної історії та банком. А тому, відсутні підстави для вилучення інформації з кредитної історії ОСОБА_3 у зв'язку із відкликанням ним згоди. (а.с. 2).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб'єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

У ч. 1 ст. 5 Закону зазначено, що джерелами формування кредитних історій, зокрема, є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб'єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб'єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону відсутність письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього є підставою для її вилучення.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Проте позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ненадання такої згоди.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про визнання позивачем факту надання згоди на збір інформації, що складає кредитну історію колегією суддів до уваги не приймається з огляду на те, що при зверненні із позовною заявою ОСОБА_3 зазначав про направлення листа до ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» про відкликання згод на обробку своїх персональних даних, що беззаперечно свідчить про визнання останнім факту надання такої згоди, оскільки дії позивача мають ознаки причинно-наслідкового зв'язку між вчиненими діями, тобто відкликання згоди яку, як стверджує ОСОБА_3, він не надавав само по собі виключає можливість її ненадання.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт направлення позивачем зазначеного вище листа є взаємовиключною обставиною доводам позовної заяви та, відповідно, доводам апеляційної скарги.

Крім того, вказані обставини визнані сторонами у справі в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Також судом надано оцінку тому факту, що позивач на підтвердження доводів як позовної заяви так і апеляційної скарги не надав до суду доказів відсутності його згоди на передачу інформації до ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій».

При цьому, як зазначено в оскаржуваному рішенні, судом вживалися заходи щодо зобов'язання позивача надати докази на підтвердження своїх позовних вимог, проте правами позивач скористався на власний розсуд.

Таким чином, слід дійти висновку, що позивач як сторона судового процесу не виконала належним чином свої процесуальні обов'язки, натомість вдалась до зловживання своїми процесуальними правами.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем та його представником не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність підстав, визначених у ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», для видалення або знищення персональних даних, оскільки у вказаній статті визначено чіткий перелік підстав для видалення або знищення персональних даних, а тому реалізація права на відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для видалення чи знищення персональних даних, які вже оброблені.

Крім того, слід зазначити, що відповідач не отримує та не зберігає згоди позичальників на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо них. Така згода надається банку-кредитору при укладенні кредитного правочину, є однією з умов і невід'ємною частиною кредитного правочину та зберігається банком у кредитній справі позичальника.

Банки, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді