Справа № 236/4092/19
20 листопада 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Саржевської І.В.,
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
08 жовтня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 4-6).
Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідачів в судове засідання, про що суду надали відповідну заяву (а.с. 50).
Третю особу: орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; третьою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, заперечень проти задоволення заяви представником органом опіки та піклування Лиманської міської ради висловлено не було.
Відповідач ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 53), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала.
Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про правона спадщину за законом від 22 червня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрованого в реєстрі на номером 1878 є власниками (1/2 частки кожна) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13), що також підтверджується наданими позивачами: копіями Витягів про державну реєстрацію прав КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ № 34722371 та № 34722314 від 05 липня 2012 року (а.с. 15, 21), та копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182513917 та № 182519325, сформованих 26 вересня 2019 року (а.с. 24, 26).
Згідно довідки № 5040 від 19 вересня 2019 року, виданої відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради, у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачі: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , а також відповідач ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28).
Відповідач ОСОБА_11 є дружиною, а малолітня ОСОБА_12 , 2007 року народження, є донькою сина позивача ОСОБА_13 та відповідно брата позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 1982 року (а.с. 37), копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 29 травня 2019 року (а.с. 41), копією свідоцтва про народження ОСОБА_16 серії НОМЕР_3 , виданого 07 лютого 2007 року (а.с. 42).
Відповідач ОСОБА_11 та її малолітня дитина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2015 року не мешкають, не користуються житлом, не зберігають у будинку належне їм майно, їх особисті речі в будинку відсутні, про що 25 вересня 2019 року був складений відповідний акт (а.с. 29).. Вона разом з дитиною фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім`ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 22 червня 2019 року у позивачів виникло право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач з малолітньою дитиною протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше чотирьох років відсутні за адресою реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Що стосується прав малолітньої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід зазначити, що Органом опіки і піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради було надано суду висновок № 30 від 11 жовтня 2019 року "Про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням", в якому зазначено, що 10 жовтня 2019 року службою у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що малолітня ОСОБА_10 , 2007 року народження, за вказаною адресою не проживає, особисті речі малолітньої ОСОБА_17 в будинку відсутні. Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради вважає за можливе визнати малолітню ОСОБА_18 , 2007 року народження, такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_20 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про правона спадщину за законом від 22 червня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрованого в реєстрі на номером 1878.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 21 листопада 2019 року.

Суддя -