Номер провадження: 22-ц/813/5091/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Одеської міської ради,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради подану через представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у складі судді Шепітко І.Г.,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 рокупозов ОСОБА_1 було задоволено.

Встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.01.2002 року по 26.04.2016 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 - як спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.02.2019 року відповідач по справі, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.84-91).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2019 року заява Виконавчого комітету Одеської міської ради була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК, а саме заявником не сплачено судовий збір. При цьому зазначено, що до матеріалів справи заявником додано квитанції про сплату судового збору від 22 січня 2018 року, а рішення по даній справі ухвалено 23.01.2019 року, отже квитанції не можуть вважатися належною оплатою судового збору. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 950,50 грн., встановлено заявнику семиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначених недоліків (а.с.94).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 рокузаяву про перегляд заочного рішення повернуто заявнику як неподану. Повертаючи заяву про перегляд заочного рішеннясуд першої інстанції виходив з того, що копію ухвали про залишення заяви без руху заявнику було належним чином направлено на адресу, зазначену у заяві. З повідомлення від 14.03.2019 року вбачається, що копію ухвали про залишення заяви без руху була вручена адресату, проте станом на 25.03.2019 року заявник ухвалу суду не виконав, недоліки не усунув (а.с.97).

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Виконавчий комітет Одеської міської ради через представника ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права. Зазначено, що сплачений судовий збір 22 січня 2018 року є належним доказом сплати судового збору за подачу заяви про перегляд заочного судового рішення від 23 січня 2019 року, оскільки сплачені представником відповідача кошти були зараховані до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України та не були повернуті органу місцевого самоврядування. Також апелянт не погоджується з семиденним строком, який був наданим судом для усунення недоліків заяви. Інших доводів неправильності судового рішення апеляційна скарга не містить.

На вказану апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Григоржевським М.С. надано відзив, яким представник заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, постановлено з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. про встановлення факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 рокупозов ОСОБА_1 було задоволено.

Встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.01.2002 року по 26.04.2016 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 - як спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 лютого 2019 року відповідач по справі, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. При цьому, подаючи заяву про перегляд заочного рішення від 23 січня 2019 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради надав квитанції № 79, 80 про сплату судового збору, датованих 22 січня 2018 року (а.с.82-83).

Згідно ст. 285 ЦПК України, до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка імперативно встановлює обов`язок суду залишити заяву про перегляд заочного рішення без руху з підстав несплати судового збору.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2019 року заява Виконавчого комітету Одеської міської ради була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК, а саме заявником не сплачено судовий збір. Зазначено, що до матеріалів справи додано квитанції про сплату судового збору від 22 січня 2018 року, а рішення по даній справі ухвалено 23.01.2019 року, отже квитанції не можуть вважатися належною оплатою судового збору. Запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 950,50 грн., встановлено заявнику семиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначених недоліків

Як вбачається з матеріалів справи, та визнається самим відповідачем, ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху відповідачем було отримано 14.03.2019 року. Таким чином, строк на сплату судового збору та надання до суду відповідних доказів сплинув 21.03.2019 року. Проте станом на 25.03.2019 року заявник ухвалу суду не виконав, недоліки заяви не усунув.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції зроблені вірні висновки, що платіжні доручення № 79, 80 від 22.01.2018 року не можуть вважатись належним доказом сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення від 23.01.2019 року, оскільки на момент сплати судового збору рішення по справі ще не було прийнято.

Одночасно, посилання апелянта на той факт, що вказані платіжні доручення є належним доказом сплати судового збору, оскільки сплачені представником відповідача кошти були зараховані до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України та не були повернуті органу місцевого самоврядування не може вважатись обґрунтованим, оскільки з системного аналізу положень Закону України «Про судовий збір» вбачається, що суд перевіряє не тільки факт зарахування коштів до спеціального фонду державного бюджету, а й перевіряє чи містить платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, яке додається до позовної заяви (заяви, скарги), відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди зі семиденним строком, встановленим судом першої інстанції для усунення недоліків, є безпідставними з огляду на наступне.

Посилання апелянта на завантаженість працівників юридичного департаменту не може вважатись поважною причиною пропуску строку, оскільки відповідач може мати не одного представника і це не обов`язково повинні бути саме працівники юридичного департаменту.

Крім того, діючим ЦПК України встановлена можливість подавати заяви до суду дистанційно шляхом використання послуг поштового зв`язку або за допомогою направлення заяви в електронному вигляді.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції принципу пропорційності та розумності процесуальних строків не ґрунтується на вимогах закону.

Так, ухвалою суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху було встановлено заявнику 7-ми денний строк для усунення недоліків.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, учасник справи має право звернутись до суду із заявою про продовження встановленого строку за наявності на те об`єктивних підстав.

Однак, з подібними заявами відповідач не звертався, а твердження про те, що встановлений строк був недостатнім для сплати судового збору, є необґрунтованим та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не були у встановлений судом строк усунені недоліки заяви, тому, на підставі ст. 185 ЦПК України заява підлягає поверненню заявнику. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано. Інших доводів про неправильність судового рішення апелянтом в скарзі не зазначено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому підстави для її скасування відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України.

Оскільки Виконавчому комітету Одеської міської ради відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, розподіл судових витрат за подачу апеляційної скарги не здійснюється.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України зазначена справа є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської радизалишити без задоволення.

Ухвалу судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03.06.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець