Номер провадження: 22-ц/813/763/19
Номер справи місцевого суду: 497/237/18
Головуючий у першій інстанції Рауа В.А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: позивачка ОСОБА_1 і його представника, представника позивачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року (одноособово суддя Рауа В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

08.02.2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись із позовом до ОСОБА_3 , про стягнення 327 981,80 гривень нестачі.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивачі є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються реалізацією будівельних матеріалів у контейнері, розташованому по АДРЕСА_1 . Відповідно до трудових договорів від 01.09.2011 року, які укладені між позивачами та відповідачем, відповідач ОСОБА_3 працював з 01.09.2011 року по 31.03.2015 року продавцем. У березні 2015 року в магазині, де працював ОСОБА_3 , позивачами проведена інвентаризація товаро-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена нестача на суму 297 789,27 гривень. На момент інвентаризації відповідач не заперечував факт нестачі, на що видав розписку про те, що він начеб-то позичив грошові кошти, розмір яких співпадає із розміром нестачі. Позивачі замовили аудиторський звіт в незалежній аудиторській фірмі ПП «АФ «Аудит Експрес», за висновками якого загальна сума заборгованості відповідача перед позивачами, за період з 25.03.2011 року по 30.03.2015 року, склала 327 981,80 гривень.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не бажає сплатити суму нестачі, позивачі просили позов задовольнити.

Відповідач в особі представника подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові за недоведеністю вимог і за пропуском строку позовної давності.

У судовому засіданні 02.10.2018 року позивач ОСОБА_1 і його представник позов підтримали, представник відповідач позов не визнав.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 02.10.2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду від 02.10.2018 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 зазначає:

Позивачі є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються реалізацією будівельних матеріалів, відповідач працював продавцем за трудовим договором від 01.09.2011 року, з 01.09.2011 року по 31.03.2015 року.

У березні 2015 року, під час інвентаризації товаро-матеріальних цінностей, виявлена нестача в сумі 297 789,27 гривень, відповідач не заперечував факт нестачі і написав розписку про те, що він начебто позичив суму, яка співпадає із розміром нестачі. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28.12.2015 року договір позики, оформлений нотаріально між позивачами і відповідачами, визнано недійсним.

Відповідач жодного разу не заявляв, що не має наміру повертати борг.

У 2016 році позивач звернувся до органів поліції з приводу порушення кримінальної справи стосовно відповідача, у цьому кримінальному провадженні експертизу не проведено, а кримінальне провадження не здійснюється.

Незалежною аудиторською фірмою ПП «АФ «Аудит Експрес» встановлена нестача на суму 327 981,80 гривень.

Відповідач повинен відшкодувати завдану шкоду з підстав ст. 1166 ЦК України.

Висновок суду про сплив строку позовної давності є необґрунтованим. Позивач був вимушений збирати докази (звертатись до поліції, отримувати звіт аудитора), щоб довести розмір боргу, при цьому, відповідач не заперечував сам факт такого боргу. Відповідач не подавав заяву про застосування строку позовної давності.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи:

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з трудового договору, а тому висновки суду про застосування спеціальної позовної давності є обґрунтованими, під час розгляду справи позивачі не наводили поважних причин пропуску строку.

Позивачі стверджували, що відповідач визнає борг, однак матеріали справи не містять доказів того, що вони мають на увазі під визнанням боргу (нестачі), оскільки діями про визнання боргу є, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою. Зазначених дій, які б свідчили про визнання боргу, відповідач не вчиняв.

Суд правильно визначив правову природу розписок, якими обґрунтовується конкретна сума - 297 789,27 гривень, якими позивачі обґрунтовують реальність договорів позики й наполягали на реальній передачі зазначених коштів, не пов`язуючи її виникнення з нестачею.

Позивачі не пояснюють, яким чином визнане Болградським районним судом Одеської області у справі №497/1779/15-ц безгрошове боргове зобов`язання ОСОБА_4 має відношення до відповідача ОСОБА_3 .

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з метою встановлення розміру збитків, суперечить зазначеному в рішенні суду порядку проведення інвентаризації.

Позивачами не доведено проведення перевірки у порядку, визначеному постановою КМУ від 28.02.2000 року №419 «Про затвердження порядку подання фінансової звітності» та постанови правління НБУ від 20.12.2005 року №480 «Про затвердження інструкції з бухгалтерського обліку основних засобів і нематеріальних активів банків України».

Позивачі не надали жодного доказу на підтвердження фіксування, відповідно до нормативно-правових актів, порядку нестачі, тому наданий позивачами аудиторський висновок не має правового значення і не є доказом на підтвердження наявності шкоди, заподіяної відповідачем.

Доказів укладення з найманим працівником договору про матеріальну відповідальність, як визначено п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України, позивачі не надали.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є фізичними особами-підприємцями (далі-ФОП, а.с.9-12).

12.04.2011 року між позивачем ОСОБА_1 , як ФОП, і відповідачем укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався виконувати роботу реалізатора, а 31.08.2011 року відповідача звільнено з роботи в СПД ОСОБА_1 за п.2 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін (а.с.13,17).

01.09.2011 року між позивачкою ОСОБА_2 , як ФОП, і відповідачем укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався виконувати роботу реалізатора, а 31.03.2015 року відповідач звільнений з роботи в СПД ОСОБА_2 за п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.14, 17 зворот)

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28.12.2015 року задоволено позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання недійсними договору позики від 25.04.2015 року (а.с.18-20).

Згідно аудиторському звіту незалежного аудитора від 31.03.2017 року, загальна сума заборгованості найманого працівника ОСОБА_3 станом на 30.03.2015 року складає 327 981,80 гривень (а.с.21-23).

02.04.2018 року і 02.10.2018 року представник відповідач подав відзив на позовну заяву, а також висновки, в яких просив у позові відмовити, зазначивши зокрема, про втрату позивачами права на звернення до суду з підстав ст. 233 КЗпП України, одного року з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Постановою Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області від 21.03.2016 року, кримінальне провадження № 0000027, порушене на підставі заяви ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, закрито з підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, які регулюються нормами КЗпП України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові з підстав пропуску строку позовної давності, виходив з того, що у березні 2015 року в магазинах, де працював відповідач, проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена нестача в розмірі 297 789,27 гривень, розмір якої, на підставі аудиторської перевірки, становить 327 981,80 гривень (а.с.103-106).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ст. 130 ч.ч.1,2 КЗпП України).

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством (ст. 134 КЗПП України).

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 135- 1 КЗпП України).

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності (ст. 135-3 КЗпП України).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України (ст. 138 ч.1 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 працював реалізатором в СПД ОСОБА_1 з 12.04.2011 року по 31.08.2011 року, а з 01.09.2011 року по 31.03.2015 року реалізатором в СПД ОСОБА_2 .

Позивачі стверджують, що у березні 2015 року, в магазині, де працював ОСОБА_3 , позивачами проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена нестача в сумі 297 789,27 гривень, а у подальшому, за висновками аудиторського звіту, нестача товарно-матеріальних цінностей за період з 25.03.2011 року по 30.03.2015 року склала 327 981,80 гривень.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, з відповідачем ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України, укладався письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, як з особою, яка виконує роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

За таких обставин, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду внаслідок нестачі у повному розмірі шкоди.

У даному випадку, відповідач, може відповідати перед позивачами за шкоду, заподіяну внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків, відповідно до ст. 132 КЗпП України, тобто в межах середнього місячного заробітку.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ст. 132 КЗпП України).

Разом з тим, відсутні підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Так, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ст. 233 КЗпП України).

Позивачі, як на підставу покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду під час виконання трудових обов`язків, посилаються на проведення у березні 2015 року в магазині, де працював ОСОБА_3 , інвентаризації товаро-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена нестача на суму 297 789,27 гривень (327 981,80 гривень за висновками аудиторського звіту).

Для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством (ст. 10 ч.ч.12 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»).

Проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням. Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання. Проведення інвентаризації є обов`язковим: перед складанням річної фінансової звітності в обсязі, визначеному пунктом 6 цього розділу, з урахуванням особливостей проведення інвентаризації і в строки, визначені пунктом 10 цього розділу, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства; (п.п.4,5,7 розділ 1 Положення про інвентаризацію активів і зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 року №879, зареєстроване в МЮУ 30.10.2014 року, №1365/26142, далі- Положення).

Для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби…. Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. До початку перевірки фактичної наявності активів: перевіряється справність усіх ваговимірювальних приладів; завершується обробка всіх документів щодо руху активів та формуються останні на момент інвентаризації реєстри прибуткових і видаткових документів або звіти про рух активів; визначаються залишки на дату інвентаризації; активи групуються, розсортовуються та розкладаються за назвами, сортами, розмірами у порядку, зручному для підрахунку (у разі проведення раптових інвентаризацій це робиться у присутності інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії)). Голова інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) візує всі прибуткові та видаткові документи, що додаються до реєстрів (звітів), із зазначенням «До інвентаризації на (дата)». Для бухгалтерської служби ці документи є підставою для визначення залишків активів на початок інвентаризації за даними обліку. Матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані. Наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. Визначення ваги (обсягу) навалочних матеріалів може проводитися на основі обмірів і технічних розрахунків. Акти обмірів і розрахунки додаються до інвентаризаційних описів. Якщо інвентаризація активів у приміщенні, де вони зберігаються, не закінчена протягом одного дня, вона має бути закінчена протягом наступних днів. Після того, як інвентаризаційна комісія (робоча інвентаризаційна комісія) залишила це приміщення, голова інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) опечатує його пломбіратором. Під час перерви в роботі інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) інвентаризаційні описи повинні зберігатися у закритому приміщенні, де проводиться інвентаризація. У разі зберігання активів у різних ізольованих приміщеннях в однієї матеріально відповідальної особи інвентаризація проводиться послідовно за місцями зберігання. Після перевірки цінностей вхід до приміщення опечатується пломбіратором. На прибуткових документах на активи, що надійшли до місць зберігання активів до передачі їх в експлуатацію або використання (далі - склад) під час інвентаризації, матеріально відповідальною особою у присутності членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) робиться відмітка «після інвентаризації». На видаткових документах про активи, які відпущені зі складу під час інвентаризації, з дозволу керівника підприємства у присутності членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) робиться відмітка «після інвентаризації» з посиланням на дату інвентаризаційного опису, де записані ці активи, або вони заносяться до окремого інвентаризаційного опису, якщо ще не були внесені до інвентаризаційного опису. Якщо матеріально відповідальні особи виявлять після інвентаризації помилки в інвентаризаційних описах, вони повинні негайно (до відкриття складу) заявити про це інвентаризаційній комісії (робочій інвентаризаційній комісії), яка після перевірки вказаних фактів та їх підтвердження проводить виправлення помилок. Після закінчення інвентаризації, проведеної робочими інвентаризаційними комісіями, інвентаризаційною комісією за участю членів робочих інвентаризаційних комісій і матеріально відповідальних осіб можуть проводитись контрольні перевірки, але обов`язково до відкриття складу, де проводилась інвентаризація. При цьому перевіряються з інвентаризаційного опису найбільш суттєві за вартістю активи та ті, що користуються підвищеним попитом. У разі виявлення значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної інвентаризації (п.п.1-13 розділ ІІ Положення).

Інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим у МЮУ 05.06.1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів, з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог (п. 14 Положення).

Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. В інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються словами число порядкових номерів активів та загальна кількість у натуральних вимірах усіх активів, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені. Акти інвентаризації заповнюються з урахуванням об`єктів інвентаризації, при цьому мають бути забезпечені їх ідентифікація та співставлення з даними бухгалтерського обліку. В інвентаризаційних описах (актах інвентаризації) помарок і підчисток не допускається. Виправлення помилок повинно робитися в усіх примірниках описів шляхом закреслення неправильних записів і написання над ними правильних. Виправлення повинні бути підписані всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. В інвентаризаційних описах (актах інвентаризації) записи робляться послідовно у кожному рядку на окремому аркуші (крім останнього), мають бути заповнені всі рядки. На останніх аркушах інвентаризаційного опису (акта інвентаризації) незаповнені рядки прокреслюються. Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів. Після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку. Також бухгалтерська служба підприємства проводить перевірку всіх підрахунків у інвентаризаційних описах (актах інвентаризації). Виявлені помилки у цінах, таксуванні та підрахунках повинні бути виправлені й завірені підписами всіх членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) і матеріально відповідальних осіб. На останній сторінці інвентаризаційних описів (актів інвентаризації) робиться відмітка про перевірку цін, таксування та підрахунки результату за підписами осіб, які проводили цю перевірку. Бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобов`язань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Вартість лишків і нестач цінностей в звіряльних відомостях наводиться відповідно до їх оцінки в регістрах бухгалтерського обліку. На активи, що належать іншим підприємствам, складаються окремі звіряльні відомості, копії яких надсилаються власнику. Підприємства можуть утворювати уповноважені комісії (призначати відповідальних осіб) з метою аналізу результатів інвентаризації активів і зобов`язань на предмет їх відповідності критеріям визнання і оцінки, вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. Матеріали інвентаризації (описи, акти, звіряльні відомості, протоколи) оформляються не менше ніж у двох примірниках (п.п.15-21 розділу ІІ Положення).

Протокол інвентаризаційної комісії затверджується керівником підприємства протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації. Результати інвентаризації на підставі затвердженого протоколу інвентаризаційної комісії відображаються у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності того звітного періоду, у якому закінчена інвентаризація. Виявлені при інвентаризації розбіжності між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку регулюються підприємствами у відповідному порядку (п.п. 2-4 розділ IV Положення).

Інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості, протокол інвентаризаційної комісії, проведені та складені, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій, не надані.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження проведення позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у березні 2015 року інвентаризації товаро-матеріальних цінностей у присутності відповідача ОСОБА_3 , відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду у зв`язку із нестачею товаро-матеріальних цінностей.

Тому колегія суддів відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи ОСОБА_1 у скарзі про те, що: у березні 2015 року під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей виявлена нестача в сумі 297 789,27 гривень і відповідач не заперечував факт нестачі та написав розписку про те, що він начебто позичив суму, яка співпадає із розміром нестачі, а рішенням Болградського районного суду Одеської області від 28.12.2015 року договір позики, оформлений нотаріально між позивачами і відповідачами, визнано недійсним; відповідач жодного разу не заявляв, що не має наміру повертати борг; у 2016 році порушено кримінальну справу стосовно відповідача; незалежною аудиторською фірмою ПП «АФ «Аудит Експрес» встановлена нестача на суму 327 981,80 гривень; відповідач повинен відшкодувати завдану шкоду з підстав ст. 1166 ЦК України, - не заслуговують на увагу.

Всупереч вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України, позивачі не надали суду докази (інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості, протокол інвентаризаційної комісії, складені, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення) на підтвердження факту проведення у березні 2015 року інвентаризації товаро-матеріальних цінностей у присутності відповідача.

Постановою Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області від 21.03.2016 року, кримінальне провадження № 0000027, порушене на підставі заяви ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, закрито з підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Аудиторський звіт незалежного аудитора від 31.03.2017 року, у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом для встановлення факту нестачі товаро-матеріальних цінностей, оскільки зазначений звіт не ґрунтується на інвентаризаційному описі, акті інвентаризації, звіряльних відомостях, протоколі інвентаризаційної комісії, складених відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, які регулюються нормами КЗпП України, а не ст. 1166 ЦК України.

Доводи позивача ОСОБА_1 у скарзі про те, що суд дійшов неправильного висновку про сплив строку позовної давності заслуговують на увагу через те, що строком позовної давності захищається порушене право.

Оскільки позивачі не довели своїх позовних вимог, суд відмовляє у позові за недоведеністю позову і не веде мови про строки позовної давності.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивачі не довели своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких вони звернулись до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності, суд неправильно застосував норми матеріального права ст. 233 КЗпП України, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у позові, тому позивачі не мають права на відшкодування судових витра.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382. 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2018 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про стягнення 327 981, 80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 21.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков