Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2632/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/2632/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, яке ухвалено 29 травня 2018 року суддею Грубіяном Є.О.у м.Житомирі

встановив:

У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що вона є співвласником 36/100 ід. частини житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідачу у даному домоволодіння належить 64/100 ід.ч. Позивачем відповідно до виготовленої та виданої містобудівної документації здійснено прибудову до належної їй частини будинку, у зв'язку з чим виникла потреба у зміні розміру часток будинку. Разом з тим, відповідач відмовляється надати згоду на перерозподіл часток. З урахуванням вищевикладеного просила перерозподілити частки у спільній з відповідачем власності у житловому будинку, встановивши нові розмірі часток у праві власності на такий об'єкт нерухомості, згідно проведеної у ході розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року позов задоволено. Вирішено перерозподілити частки у спільній частковій власності у житловому будинку АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 77/100 часток у даному житловому будинку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що дана справа з урахуванням ціни позову та характеру спірних правовідносин не підлягала розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Також 22.03.2018 року представником позивача було подано заяву про призначення справи до загального провадження та підготовного судового засідання з метою призначення у справі експертизи. Однак, суд дане клопотання не розглянув та не вирішив його по суті. Крім того, що висновок експертизи, який був покладений в основу рішення, є недопустимим доказом, оскільки відсутні відомості про його направлення відповідачу та даний доказ був поданий поза строком розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. При цьому відповідач зазначив, що згоди позивачу на проведення робіт з будівництва мансарди в середині будинку він не давав.

Представники позивача доводи апеляційної скарги не визнали, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за власні кошти та з додержанням вимог закону здійснила добудову до належної їй частки у спірному житловому будинку. Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні згоди на перерозподіл часток у власності, чинить перешкоди у здійсненні позивачем держаної реєстрації прав власності на таку добудову, а відтак порушене право позивача підлягає судовому захисту у обраний нею спосіб.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 2-1769 від 15 жовтня 1996 року, належить 36/100 ід. ч. житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.1996 року та договору дарування від 21.04.2008 року належить на праві власності 64/100 ід.ч даного житлового будинку.

Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 червня 2012 року, позивачу надано дозвіл на добудову до Ѕ частини даного будинку наступних приміщень : кухні, ванної кімнати та коридору. Відповідач надав дозвіл позивачу на добудову вказаних в рішенні сільської ради допоміжних приміщень, про що свідчить зміст доручення ОСОБА_3 (а.с.10 зворот).

29 грудня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 з будівництва прибудови до Ѕ частини житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1

16 червня 2016 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області була зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації.

Згідно наданого позивачем висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 квітня 2018 року, частка позивача у спірному домоволодінні у зв'язку з проведеною добудовою складає 77/100 ід.ч, а відповідача - 23/100 ід.ч.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивачем була здійснена вказана добудова до житлового будинку, а також проведена реконструкція в середині будинку та побудований мансардний поверх (який складається з коридору та двох кабінетів), за рахунок чого корисна площа будинку збільшилась з 85,2 кв.м. до 152,7 кв.м. Наведені обставини тож підтверджуються технічними паспортами на будинок від 25.10.1989 року та від 07.06.2016 року, які досліджувались експертом під час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, експерт у своєму висновку звертає увагу на те, що в матеріалах інвентаризації відсутні відомості щодо наявної мансарди над частиною приміщень основної частини житлового будинку, яка зазначена на поверховому плані та в переліку приміщень відповідно до технічного паспорту від 07.06.2016 р., складеного ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» (а.с.64,65).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем був наданий дозвіл позивачу на добудову до її частини лише кухні, ванної кімнати та коридору.

Разом з тим, позивачем також були здійснені будівельні роботи в середині будинку та побудований мансардний поверх, який складається з коридору та двох кабінетів загальною площею 37 кв.м.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_3, якому у спільному майні належить на праві власності 64/100 частини будинку, надавав згоду на будівництво в середині будинку мансардного поверху, такі докази позивачем ОСОБА_2 суду надано не було.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерозподілу часток у житловому будинку є помилковим, оскільки відсутність згоди іншого співвласника на вказане поліпшення (будівництво мансардного поверху) не породжує у іншого співвласника право на збільшення частки у спільному майні.

Посилання позивача на ті обставини, що під час розгляду адміністративними судами справ № 806/5277/15, № 806/934/17, за результатами яких відповідачу було відмовлено у скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, досліджувалися усі будівельні документи, які виготовлялися на будівництво та вивчалось питання законності проведення усіх будівельних робіт, в тому числі і мансардного поверху, правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки під час розгляду вказаних справ досліджувались обставини проведення позивачем будівельних робіт з дотриманням чи порушенням будівельних норм, а не надання відповідачем згоди на їх проведення.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий Судді