Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3480/18
Провадження №: 2/332/90/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу № 332/3480/18 (провадження № 2/332/90/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився. Через канцелярію суду надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволені(а.с.103).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилася.Через канцелярію суду надала заяву, відповідно до змісту якої просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі(а.с.94).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Суду надана заява з проханням справу розглянути без його участі.З позовними вимогами він ознайомлений та заперечень щодо їх задоволення не має(а.с.49).
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .
Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(ст.1216, ст.1218 ЦК України). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою(частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини(ч.3 ст. 1223 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС №291043 ОСОБА_4 30 квітня 1976 року уклав шлюб із ОСОБА_7, якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_4(а.с.70).
З договору купівлі-продажу від 27 листопада 1981 року, посвідченого у нотаріальному порядку, вбачається, що ОСОБА_4 купив у ОСОБА_8 належну йому на праві власності Ѕ частку будинку 40, розташованого по вул. Прияружній в м. Запоріжжі (а.с.7-8, 116-117). Таким чином, судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_5. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР(в редакції, що діяла на момент набуття ОСОБА_4 у власність частки будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий введенням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. На підставі наведеної норми матеріального права, Ѕ частка будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, належала ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, як майно нажите подружжям за час шлюбу.
Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №291144 ОСОБА_4. помер 18.04.2008 року(а.с.4).Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №383092 ОСОБА_5 померла 02.03.2017 року(а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖС №354789 ОСОБА_1 народився 20.03.1987 року, його батьками у свідоцтві вказані: ОСОБА_4, ОСОБА_5(а.с.18).
Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №476100 ОСОБА_9 народилася 20.05.1976 року, батьками у свідоцтві вказані: ОСОБА_4, ОСОБА_5(а.с.14). Після укладення шлюбу 28.04.1995 року із ОСОБА_10 ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_10(свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖС №272739)(а.с.15). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС №118638 шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розірвано, їй залишено прізвище ОСОБА_10(а.с.16).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС №104118 ОСОБА_11 зареєструвала шлюб із ОСОБА_12, та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_12(а.с.17). Таким чином, судом на підставі наданих позивачем належних та допустимих письмових доказів встановлений факт того, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Положеннями ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки(ст.1261 ЦК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Нормою ч.2 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг 16.11.2017 року за адресою м. Запоріжжя буд.40 був зареєстрований ОСОБА_4, який помер 18.06.2004 року, разом з ним на день смерті були зареєстровані: ОСОБА_5 з 28.09.1988 року по 05.09.2017 року, яка померла 02.03.2017 року; ОСОБА_1 з 17.06.2003 року по теперішній час; ОСОБА_13 з 08.09.1995 року по теперішній час; ОСОБА_2 з 03.09.1995 року по теперішній час(а.с.19).Отже, ОСОБА_5В.у відповідності до ч.2 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, але належним чином своїх спадкових прав не оформила, свідоцтво про право на спадщину не отримала.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини(ч.5 ст.1268 ЦК України).
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 15серпня 2017 року була заведена спадкова справа №202/2017 Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою.Як вбачається з копії спадкової справи №202/2017 (спадкодавець ОСОБА_5, яка померла 02.03.2017 року) з заявою про прийняття спадщини за законом до Третьої запорізької державної нотаріальної контори, у встановлений законом 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини, звернувся син спадкодавця ОСОБА_1М.(а.с.69). Дочка спадкодавця ОСОБА_2 відмовилась як за законом, заповітом, заповідальним розпорядженням, так і з будь-яких підстав, від права на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 02.03.2017 року(а.с.70).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) заповіти від імені померлої ОСОБА_5 відсутні. Отже, позивач ОСОБА_1на даний час є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла 02.03.2017 року та за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, який помер 18.06.2004 року, але спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини.
Згідно роз»ясненням, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 26 грудня 2017 року, державний нотаріус Третьої запорізької державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі у зв»язку з тим, що не надано документу, що підтверджує право власності щодо цього майна спадкодавцеві.
Таким чином, позивач ОСОБА_1, який є єдиним спадкоємцем першої черги за законом,що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме, на Ѕ частку житлового будинку № 40 по вул. Прияружній м. Запоріжжя, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2017 року державного нотаріуса Третьоїзапорізької нотаріальної контори з тих підстав, що нотаріусу не надано документа, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний об*єкт нерухомості.Отже, позивач з обєктивної причини позбавлений можливості захистити своє право власності на спадкове майно у встановленому досудовому порядку, оскільки його мати ОСОБА_5, яка померла 02.03.2017 року, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але свої спадкові права в установленому законом порядку не оформила.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людина (наприклад, рішення у справі «СпорронгіЛьоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1, так як в судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановлено, що позивач, якийна даний час є єдиним спадкоємцем за законом 1-ї черги після смерті своєї матері ОСОБА_5, вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до норм ч.3 ст. 1268 ЦК України, окрім того, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але виникла ситуація при якій він не може оформити спадщину у нотаріуса на нерухоме майно, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з неможливістю подати нотаріусу правовстановлюючого документа щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві його матері ОСОБА_5, яка за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 у вигляді Ѕ частки житлового будинку №40 по вул. Прияружній м. Запоріжжя і ця спадщина визнається належною їй з моменту відкриття спадщини. Внаслідок відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, нотаріусом 26.12.2017 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отже, позивач позбавлений можливості іншим шляхом, окрім судового, захистити свої спадкові права.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права власності на Ѕ частку житлового будинку № 40 по вул. Прияружній в м. Запоріжжі, після померлої 02.03.2017 року його матері ОСОБА_5, не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб та в інший спосіб захистити свої права у позивача немає можливості, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269,1297 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 76-81, 82,83, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 40, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2(місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ОСОБА_14(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 40, реєстраційний номер облікової картки платників податків невідомий) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом-задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 40, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) право власності на Ѕ частку житлового будинку,розташованого за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Прияружна будинок №40, в порядку спадкування за законом, після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла02 березня 2017 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його постановлення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене та підписане суддею 14 березня 2019 року, та датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.