Справа № 743/1230/18
Провадження № 2/743/5/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, зазначивши, що вони до 03.07.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу сторони продовжують спільне проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації колишнього чоловіка, якийнегативно впливає на сина, прихиляючи його на свою сторону та перешкоджаючи повноцінному виконанню матірю своїх обовязків по відношенню до дитини.

Оскільки позивач має намір переїхати на проживання до місця своєї реєстрації по вул.Подільській, 29 в смт.Любеч Ріпкинського району, де створено належні умови для утримання, розвитку, навчання і виховання дитини, а відповідач заперечує проти цього, ОСОБА_1 посилаючись на ч.ч.4, 5 ст.19, ст.ст.141, 160 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», просить визначити місце проживання дитини разом із нею, за вказаною вище адресою, а також стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.

До початку підготовчого засідання, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання дитини разом із ним, за попередньою адресою по вул.Гусинській, 57 в с.Голубичі Ріпкинського району та стягнути з первісного позивача понесені по справі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що малолітня дитина взагалі не має зареєстрованого місця проживання, однак за фактичним місцем проживання їй створено належні умови для повноцінного розвитку, виховання, навчання і отримання медичної допомоги.

Крім того, позивач за зустрічним позовом вказував, що він не чинить перешкод колишній дружині у спілкуванні з дитиною, однак син більше прихильний до нього. Визначення іншого місця проживання дитини призведе до розірвання сталих соціальних звязків сина, негативно позначиться на його навчальному процесі і потребуватиме додаткових значних зусиль малолітнього для адаптації в новому середовищі так як син залишиться без фактичного нагляду матері, оскільки вона повний робочий день працює в смт.Ріпки, тобто на відстані близько 40 км. від смт.Любеч.

Ухвалою суду від 01.11.2018 року, зустрічну позовну заяву обєднано в одне провадження з первісним позовом.

З ініціативи суду, до участі у справі в якості третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено орган опіки та піклування - Любецьку селищну раду Ріпкинського району.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали вимоги ОСОБА_1, пояснивши, що відповідач виконує свої обовязки по утриманню та вихованню сина, однак при цьому він, не порушуючи закону, зловживає цими обовязками, приділяючи забагато уваги дитині та виконуючи всі її забаганки, тим самим прихиляючи дитину до себе та обмежуючи участь матері у вихованні.

Крім того, за місцем реєстрації матері по вул.Подільській, 29 в смт.Любеч створено більш комфортні житлово-побутові умови, а також маються рівноцінні умови для навчання і дозвілля дитини. У випадку необхідності дитина зможе отримати належну медичну допомогу за місцем проживання в смт.Любеч, а додаткову участь в її утриманні та вихованні прийматиме матір позивача - ОСОБА_10

З аналогічних підстав ОСОБА_1 та її представник просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки приписом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року передбачено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник заперечували щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та підтримали зустрічні вимоги, пояснивши, що кожен з батьків, в міру своїх можливостей, належним чином виконує обовязки по утриманню та вихованню дитини, організації її дозвілля, а твердження матері про штучне створення батьком умов для більшої прихильності дитини до себе, є субєктивним та оціночним поняттям і не підтверджуються належними та допустимими доказами.

При цьому батько дитини зазначив, що його колишня дружина, з дня розірвання шлюбу і на час розгляду справи, продовжує проживати разом з ним та дитиною в с.Голубичі і жодним чином не обмежена у спілкуванні з сином, його вихованні, утриманні та проведенні дозвілля.

ОСОБА_1 не погоджується на альтернативний варіант врегулювання спору, а саме пропозицію ОСОБА_3 про оренду для колишньої дружини та сина житла в смт.Ріпки, за місцем роботи обох батьків і місцем навчання дитини, незважаючи на бажання і можливість батька нести відповідні витрати.

В той же час, на момент вирішення спору дитина проживає у будинку, право власності на який належним чином зареєстровано, а статус приміщення, в якому зареєстровано місце проживання позивача за первісним позовом, взагалі не визначено.

Представники органів опіки та піклування в особі Любецької селищної ради і Голубицької сільської ради в судовому засіданні вказали на обґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_3, додатково пояснивши, що спірне питання ґрунтовно, з участю обох батьків, розглядалося на засіданнях органів опіки, з виїздом як до фактичного, так і до потенційного місця проживання дитини. При цьому органами опіки враховувалися психолого-педагогічна характеристика дитини, позитивні характеристики батьків, розмір їх доходу, працевлаштованість обох батьків в смт.Ріпки та перекладення значної частини обовязків по догляду за дитиною на її бабусю - ОСОБА_10, у випадку задоволення первісного позову.

Представник Служби у справах дітей в судовому засіданні вказала на обгрунтованість зустрічного позов ОСОБА_3, зауваживши, що матір дитини, виявляючи бажання проживати разом із сином в смт.Любеч, упродовж близько двох років, незважаючи на наявність вакансій та можливості працевлаштування за фахом у новоствореній обєднаній територіальній громаді, не скористалась можливістю працевлаштування за місцем своєї реєстрації, що в свою чергу передбачає фактичну передачу дитини під нагляд бабусі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою.

В судовому засіданні встановлено, що сторони являються батьками малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.07.2018 року, шлюб між сторонами розірвано.

Як слідує з пояснень сторін, письмових доказів та показань свідків допитаних в судовому засіданні, після розірвання шлюбу сторони спільно проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації батька дитини, в будинку який належить на праві приватної власності ОСОБА_11, котра доводиться матірю відповідачу за первісним позовом.

Зареєстрованим місцем проживання позивача за первісним позовом, є будинок № 29 по вул.Подільській в смт.Любеч Ріпкинського району.

Показами свідка ОСОБА_10, яка доводиться матірю позивачеві за первісним позовом, а також письмовими матеріалами справи підтверджено, що фактичним одноособовим володільцем вказаного житлового приміщення є ОСОБА_10, однак право власності на нерухоме майно за будь-ким не зареєстровано.

З матеріалів справи вбачається, що матір малолітнього ОСОБА_9 займає посаду провідного фахівця в Ріпкинському районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді, за місцем роботи та реєстрації в смт.Любеч характеризується позитивно, розмір її доходу за період з 01.05.2018 року по 01.10.2018 року, становив 30732 грн. 54 коп.

Батько малолітнього ОСОБА_9 займає посаду начальника сектору превенції Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, за місцем служби характеризується позитивно, розмір його доходу за період з 01.02.2018 року по 01.07.2018 року, становив 64252 грн. 48 коп.

Малолітній ОСОБА_9 навчається в Ріпкинській ЗОШ № 2.

З психолого-педагогічної характеристики учня ІНФОРМАЦІЯ_3, що дитина від дня народження проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, в навчальному закладі почувається добре. Батьківські збори та свята матір і батько дитини відвідують регулярно. Разом з цим, найбільш значимим та емоційно ближчим для дитини є батько, з яким вона ототожнює себе більше. Батько є прикладом для наслідування, натомість від матері дитина очікує більшої любові та підтримки. Референтним колом спілкування (значущими людьми) ОСОБА_9 є тато, матір, бабуся ОСОБА_11. Дитина ідентифікує (ототожнює) себе з цими людьми. Ступінь ідентифікації дитини з матірю дещо слабший ніж з іншими членами сімї. Батьки цікавляться навчанням та вихованням сина у школі, спілкуються з учителями, прислухаються до порад. Проте найбільше зв'язок з учителями підтримує батько ОСОБА_12.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що батьки малолітнього ОСОБА_9 належним чином відносяться до виконання своїх обовязків по вихованню сина, який від дня народження проживає в с.Голубичі, навчається в смт.Ріпки і повністю адаптований до соціального середовища, в якому перебуває.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що вона доводиться бабусею малолітньому ОСОБА_9 по лінії матері, володіє відокремленим газифікованим будинком в смт.Любеч, де проживає одна і вказане житлове приміщення більш придатне для проживання дитини. ОСОБА_10 має намір та можливості виховувати онука та доглядати за ним у той час, коли її донька буде знаходитись на роботі в смт.Ріпки. Крім того, свідок вказала, що батько дитини, формально не обмежуючи сина у спілкуванні з нею, створює передумови для того, щоб малолітній ОСОБА_9 якомога менше часу гостював в смт.Любеч.

З наданих суду висновків органів опіки та піклування Любецької селищної та Голубицької сільської рад вбачається, що місце проживання малолітнього ОСОБА_9, з урахуванням інтересів дитини, доцільно визначити разом з батьком.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Вирішуючи справу, суд враховує припис п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року «Мамчур проти України», згідно якої у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

ОСОБА_3 надано суду належні та допустимі докази про його сімейний, матеріальний стан, а також стан його здоров'я. На підставі цих доказів суд приходить до висновку, що сім'я батька дитини являє собою безпечне, спокійне та стійке середовище, що не є неблагополучним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 161 СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням наведених вище норм, при вирішенні спору, суд приймає до уваги достовірно встановлені по справі обставини, зокрема те, що:

-з моменту розірвання шлюбу між сторонами і по даний час малолітній ОСОБА_9 проживає разом з обома батьками в с.Голубичі Ріпкинського району Чернігівської області по вул.Гусинській, 57, де йому забезпечено належні умови для проживання і навчання;

-школа в якій навчається дитина знаходиться в смт.Ріпки, тобто за місцем розташування роботи обох батьків;

-у малолітнього ОСОБА_9 вже сформувалися соціальні звязки як за місцем навчання, так і за місцем фактичного проживання в с.Голубичі;

-матір дитини відмовилася від пропозиції батька винайняти для неї та дитини окреме житло в смт.Ріпки;

-з моменту розірвання шлюбу між сторонами, матір продовжує проживати спільно з дитиною, і не виявила бажання працевлаштуватися в смт.Любеч за обраним нею для себе та дитини місцем проживання;

-зайнятість матері повний робочий день в смт.Ріпки, а також час необхідний для прибуття на роботу і в зворотньому напрямку, дають підстави вважати, що дитина фактично буде перебувати під наглядом бабусі ОСОБА_10;

-в судовому засіданні ОСОБА_10 висловила твердження, що проживання дитини з батьком призвело до того, що дитина стала інвалідом та психічно неврівноваженою, тобто у бабусі сформовано критичне ставлення до онука;

-батько дитини та його близькі родичі не обмежують і не перешкоджають у спілкуванні матері і сина, участі матері в процесі виховання та навчання дитини, не висувають їй вимог про виселення із житлового приміщення по вул.Гусинській, 57 в с.Голубичі.

Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачає, що малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

В той же час, предметом спору не являється позбавлення будь-кого із сторін батьківських прав, відібрання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, або інша форма розлучення дитини з матірю.

Визначення місця проживання дитини разом з батьком не матиме правових наслідків у виді розлучення дитини з матір'ю, так як остання в жодній мірі не буде позбавлена права у спілкування з дитиною, обов'язку турбуватися про неї і забезпечувати її права та інтереси.

Суд приймає до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено і підтверджено фактів, які б вказували на те, що батько або матір дитини прямо чи опосередковано чинять вплив на сина з метою формування у нього негативного чи упередженого ставлення до іншої сторони спору.

При цьому ОСОБА_3 вказує, що він не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні колишньої дружини з дитиною, і зі своєї сторони готовий сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена материнського піклування.

В судовому засіданні матір дитини підтвердила свою відмову від варіанту визначення місця проживання дитини, котрий на думку суду був би найбільш прийнятним для сторін, відповідав би інтересам дитини та не був повязаний з руйнацією соціальних звязків, які сформувалися у малолітнього ОСОБА_9, а саме з наймом для матері та дитини окремого житла в смт.Ріпки, тобто за місцем роботи батьків і місцем навчання дитини.

Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозвязку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що призвело до загострення взаємовідносин між ними, і така ситуація позбавляє сторони можливості визначити місце проживання дитини за спільною домовленістю.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову та визначення місця проживання дитини разом із батьком.

В той же час, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно ч.1 ст.161 СК України, суд наділений лише правом вирішення питання про те, з ким із батьків буде проживати дитина, а не визначення точного місця її проживання.

Таким чином, підстави для визначення місця проживання дитини за певною адресою, відсутні.

У відповідності до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом необхідно покласти на позивача за первісним позовом, в тому числі витрати понесені на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір понесених ОСОБА_3 витрат за надання правничої допомоги підтверджується договором № 62 від 28.08.2018 року; актом виконаних робіт за договором; квитанцією № 62 від 29.08.2018 року про сплату 6000 грн. витрат на правову допомогу.

Судові витрати понесені позивачем за первісним позовом необхідно віднести на рахунок ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 76, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Кірова), 57.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Кірова), 57, 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., в якості відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Кірова), 57, 6000 (шість тисяч) грн., в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати понесені позивачем за первісним позовом - віднести на рахунок позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 14.03.2019 року.

Суддя Є.А. Жовток