22-ц/804/3164/19
265/4631/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/4631/19

Номер провадження 22-ц/804/3164/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

сторони:

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області Державної фіскальної служби України, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2019 року, у складі судді Мельник І.Г.,

у справі за заявою ОСОБА_1

заінтересовані особи: Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області Державної фіскальної служби України, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області

про встановлення факту, що має юридичне значення,

В с т а н о в и в:

16 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити, що заробітна плата ОСОБА_1 відповідно до довідки Новоазовської МДПІ № 5757/10/05-013 від 31.10.2001 року за 2000 рік становила: липень 1056,57 грн., серпень 1930,91 грн., вересень 1254,84 грн., жовтень 791,66 грн., листопад 1585,96 грн., грудень 1275,40 грн.; а також встановити, що його заробітна плата відповідно до довідки Новоазовської МДПІ № 735/10/05-013 від 11.02.2002 року за 2001 рік становила: січень 328,87 грн., лютий 2019,87 грн., березень 819,92 грн., квітень 806,38 грн., травень 1168,46 грн., червень 840,14 грн., липень 386,72 грн., серпень 1134,21 грн., вересень 1394,96 грн., жовтень 131,46 грн., листопад 2240,94 грн., грудень 1297,01 грн.

В мотивування заяви зазначив, що з квітня 2000 року по 07 березня 2002 року працював в Новоазовській МДПІ. В грудні 2017 року Лівобережне відділення Пенсійного фонду в м. Маріуполі при нарахуванні пенсії за віком не врахувало заробітну плату в період з 01 липня 2000 року по 07 березня 2002 року у зв`язку з відсутністю про це даних в персоніфікованому обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Оскільки Новоазовська ОДПІ знаходиться на окупованій території і не передавала документи правонаступнику Волноваській ОДПІ, його особові рахунки по заробітній платі відсутні. Перед виходом на пенсію заявник отримав в Новоазовській ОДПІ дві довідки про заробітну плату за 2000 та 2001 роки, які збереглись, однак на теперішній час встановлено іншу форму довідки про заробітну плату, у зв`язку з чим Лівобережне відділення Пенсійного фонду м. Маріуполя не може їх використати при нарахуванні пенсії. Отримання відомостей про заробітну плату іншим способом є неможливим, єдиним шляхом їх отримання є звернення до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлені особи: Головне управління ДФС у Донецькій області та Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначив, що суд прийшов до невірного висновку про те, що спір полягає в тому, щодо до трудового стажу не може бути зарахований період роботи з 2000 по 2001 рік, оскільки підставою його заяви про встановлення факту не є підтвердження періодів роботи. Стаж роботи, який охоплює трудова книжка, вже враховано Пенсійним фондом України. Спеціальної комісії, створеної при ПФУ, яка б встановлювала розмір отриманої заробітної плати, не існує.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що спір про право (право отримання заробітної плати чи її розмір) міг виникнути лише між Новоазовською МДПІ та заявником, а також те, що заявник просить підтвердити заробітну плату, оскільки документи знаходяться на території міста Новоазовськ, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Вказує, що заява про встановлення факту отримання заробітної плати не може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, оскільки до юрисдикції адміністративних судів встановлення фактів не відноситься.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд керувався ч.6 ст.315 ЦПК України, інших норм не зазначено, однак ч.6 в ст.315 ЦК України не існує.

Судом не наведено доказів, на підставі яких встановлено наявність спору.

На виконання статті 360 ЦПК України Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області Державної фіскальної служби України (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) не подано відзив на апеляційну скаргу.

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (далі - МО УПФУ в Донецькій області) у відзиві на апеляційну скаргу просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя залишити без змін. Зазначив, що встановлення судом в окремому провадженні розміру заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 31.12.2001 року надає право ОСОБА_1 на перерахунок вже призначеної пенсії та зміну розміру пенсії. Враховуючи, що діючим законодавством передбачено визначення розміру заробітної плати з 01.07.2000 року виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а не за даними довідок з місця роботи, у справі вбачаються спірні правовідносини. Вказує, що заявник має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про зобов`язання управління перерахувати пенсію з урахуванням довідок Новоазовської МДПІ.

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, пояснення представника ГУ ДФС у Донецькій області Вишневського В.І., який вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, заперечення представника МО УПФУ в Донецькій області Бірченко М.С., який просив апеляційну скаргу заявника залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а ухвали суду - скасуванню із закриттям провадження у справі, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів справи вбачаються обставини, що свідчать про виникнення спору та, відповідно, виключають наявність підстав для розгляду заяви по суті у порядку окремого провадження.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд виходив з того, що для встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника законом встановлено окремий порядок, з урахуванням якого заявнику для розгляду питання про підтвердження цього факту необхідно звернутися до спеціально створеної пенсійним фондом комісії.

Враховуючи діючий порядок, у разі незгоди з прийнятим рішенням органу, який призначає пенсії, особа має право на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України звернутися за захистом свого права до суду, але не з заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, а з оскарженням рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 706/1637/16-ц.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між ОСОБА_1 та Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в Донецькій області існує спір про право, тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду та роз`яснення заявнику, що він має право звернутись до суду з позовом на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки він не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку.

Між тим, відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, згідно із статтею 293, частиною 2 статті 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі по тексту - Постанова), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 5 даної Постанови зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою.

Листом ПФУ від 29.12.2011р. №30021/02-20 «Щодо підтвердження заробітної плати для обчислення пенсії первинними документами» роз`яснено, що підтвердження даних про довідки про заробітну плату встановлюється за результатами перевірки підстав її видачі, проведеній спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах, в установах, організаціях.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область у п.2 Райони у п.п.11) включено м. Новоазовськ.

Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у тому числі Новоазовський район.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Україною, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

З урахуванням наведеного колегія суддів оцінює фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав від незалежних від неї обставин.

Частиною 1 статті 5 цього КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про наявність у справі спірних правовідносин та їх вирішення у порядку адміністративного судочинства, дійшов невірного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

У справі, що розглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на перерахунок пенсії відповідно має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі вимог частини першої статті 377, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 , звернувшись із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити розмір заробітної плати за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2001 року, що відповідно до його пояснень в апеляційному суді надає йому право на перерахунок вже призначеної пенсії та зміну розміру пенсії, оскільки до страхового стажу роботи зараховано період з 1998 року по березень 2002 року, а заробітна плата за період з 01 липня 2000 року по березень 2002 року зараховано в розмірі 0, так як відсутні показники заробітної плати в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за заявою ОСОБА_1 вбачається спір про право між заявником та Пенсійним фондом України, в особі його управлінь, оскільки діючим законодавством передбачено визначення розміру заробітної плати з 01 липня 2000 року виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а не за даними довідок з місця роботи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у даній справі спору про право і вважає їх необґрунтованими.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких заявник звернувся до суду з даною заявою, спірні правовідносини повинні вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, а не за нормами Цивільного процесуального Кодексу України, та ОСОБА_1 для захисту свого права про врахування довідок про заробітну плату за 2000, 2001 роки має право звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства з адміністративним позовом до органу ПФУ.

Як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, як прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому на виконання вимог статті 377 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження к справі заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області Державної фіскальної служби України, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова