Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 752/15861/14-ц

провадження № 61-32019св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Підприємство хімічної чистки, фарбування одягу та обробки хутра «Оксамит», ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 23 грудня 2015 року у складі судді Хоменко О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Левенця Б. Б., Лапчевської О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Підприємство хімічної чистки, фарбування одягу та обробки хутра «Оксамит» (далі - ПАТ «ПХЧФО та ОХ «Оксамит»), третя особа - ОСОБА_6, в якому просили стягнути вартість килима в розмірі 140 000,00 грн та 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 06 серпня 2008 року позивачі здали відповідачу сім килимів для проведення хімчистки, з умовою, що вони їх заберуть після того, як закінчать ремонт у квартирі. Протягом 2010 року вони отримали шість килимів, проте один килим, розміром 3,4 м на 2,54 м вартістю 140 000,00 грн не було повернуто. Внаслідок неповернення їм килима, який має не тільки матеріальну вартість, а й становить собою пам`ятну річ, їм завдано моральну шкоду, яку позивачі визначили в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Справа розглядалась судами неодноразово.

30 вересня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва протокольно залучив до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не доведено, що килим, який їм пропонує повернути відповідач, не є тим килимом, який був зданий ними у хімчистку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено.

Рішення голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

12 вересня 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди безпідставно взяли до уваги те, що в квитанції не зазначено ні матеріалів. ні ціни, ні країни виробника, ні довжини ворсу. Не врахували, що відповідно до законодавства квитанція заповнюється та видається саме виконавцем послуг, а не замовником.

Доводи інших учасників справи:

13 жовтня 2017 року ПАТ «ПХЧФО та ОХ «Оксамит» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_5, ОСОБА_4 строк на касаційне оскарженнярішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Голосіївського районного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

06 серпня 2008 року до приймального пункту № 7 ОСОБА_8 здала у хімчистку килими. Замовлення прийняв ОСОБА_6, який видав їй квитанцію № 707248, в якій було зазначено кількість виробів - 7 одиниць, їх розміри, відсоток зносу - 50 % та вартість робіт - 670,00 грн.

При оформленні замовлення відповідачем було здійснено маркування килимів.

Позивачі отримали шість килимів. Сьомий килим розміром 2,4 м х 3,4 м позивачі не отримали, посилаючись на те, що запропонований відповідачем килим їм не належить.

Норми права, які підлягають застосуванню:

Відповідно до пункту 18 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 року № 313 з наступними змінами, (далі - Правила) вартість речей і матеріалів визначається та оформлюється за погодженням сторін або на основі поданих документів, що засвідчують їх ціну.

Відповідно до пункту 25 Правил виконавець зобов`язаний забезпечити відшкодування збитків, заподіяних замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов угоди, а також у разі втрати, псування чи пошкодження із своєї вини речей та матеріалів, прийнятих від замовника для надання послуг, у розмірах, передбачених угодою.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої наказом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування вселення № 20 від 27 серпня 2000 року приймання, оформлення, виконання та видавання замовлень з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів здійснюється відповідно до вимог Правил побутового обслуговування вселення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України

від 04 червня 1999 року № 974 «Про внесення змін до Правил побутового обслуговування населення».

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції замовлення оформлюється договором (квитанцією).

Згідно пункту 2. 7 вищезазначеної Інструкції під час оформлення замовлення приймальник проводить маркування виробу шляхом нанесення (прикріплення) позначки.

За правилами статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Судом встановлено, що з відповідною позначкою, на якій міститься такий же номер, як і в квитанції, наданій позивачами, знаходиться у відповідача. Проте позивачі відмовляються його забрати. Докази того, що відповідач отримав на зберігання інший килим, позивачами не надано.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є.Червинська