Справа № 570/5101/18
Номер провадження 2/570/375/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, просить розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1804.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що протягом останніх шести років вони подружніх відносин не підтримують. Відповідач з 2012 року виїхала за кордон, звідки час-від-часу приїжджає до своєї мами та сина. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них обох на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязність один до одного, втрачено почуття любові та поваги.

Ухвалою суду від 16.11.2018 р. у справі відкрито загальне позовне провадження.

У своїй заяві від 01.12.2018 р., яка надійшла до суду 10.12.2018 р., відповідач просила відкласти розгляд справи, аби визначити строк для примирення та при цьому вислухавши думки сторін, однак до суду не з'явилася, тому ухвалою суду від 14.12.2018 р., керуючись п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. щодо обовязковості вислухання думки сторін при наданні строку для примирення, на підставі ч.1 ст.111 СК України, відкладено розгляд справи та визнано явку позивача, відповідача для дачі особистих пояснень.

Ухвалою суду від 12.02.2019 р. закрито підготовче провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримував протягом усього часу розгляду справи, категорично заперечуючи проти надання судом для примирення, оскільки з 2012 року відповідач з ним не проживає, має іншого чоловіка, проживає за кордоном, приїжджає один раз на три місяці в Україну, проживає у своєї матері за адресою: с.Нова Любомирка, вул.Силікатників, 1/22. Останній раз він її бачив у липні 2018 р. Вони обопільно дійшли згоди та домовилися розірвати шлюб в органі РАЦС, написавши про це відповідні заяви, однак після спливу місячного строку у жовтні 2018 р. відповідач не зявилася отримати своє свідоцтво про розірвання шлюбу і він змушений був подати позов про розірвання шлюбу до суду. Вказує, що відповідачу відомо про наявність позову у провадженні суду, однак вона йому повідомила, що не має наміру зявлятися у судові засідання. Одночасно позивач вказує про своє глибоке переконання щодо неможливості збереження сімї, за таких обставин, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, він немає можливості влаштувати своє особисте сімейне життя через це страждає.

Відповідач у судове засідання не зявилася жодного разу, була належним чином повідомлена про час, місце та дату його проведення, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Крім того, судові повідомлення, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача не отримано, поштові відправлення повернулися до суду. У звязку з цим відповідач була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 04.11.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1804 (свідоцтво серія 1-ГЮ №006731).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній, добровільній згоді жінки та чоловіка.

При зясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сімя розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Положеннями частин 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статей 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов'язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 згідно заяви, яка надійшла до суду 10.12.2018 р., вказувала, що тимчасовий розлад в сімї і конфлікти між ними, не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу, а позивач ОСОБА_2 навпаки категорично наполягає у судовому засіданні на розірванні шлюбу, заперечував протягом усього часу розгляду справи проти надання сторонам строку на примирення, так як наміру повертатися до родинних, подружніх відносин з відповідачем не має, вказуючи про неодноразові зради відповідача, а тому строк на примирення сторонам не надавався. Крім того, відповідач, у вищезгаданій заяві просила розгляд справи відкласти та вказувала щодо вислуховування думок обох сторін під час вирішення питання про надання строку для примирення, однак до суду жодного разу не з'явилася.

У звязку з чим ухвалою суду від 14.12.2018 р. було відкладено розгляд справи та вжито заходів щодо можливості надання особистих пояснень в суді, однак відповідач до суду не зявилася, про причини поважності своєї неявки суд не повідомляла.

Крім того, протягом усього часу розгляду справи в суді з 24.10.2018 р. примирення між сторонами не відбулося, а тому доводи, викладені у заяві відповідача спростовуються поясненнями самого позивача щодо наявності достатнього часу для можливості примирення, що свідчить про голослівність її намірів, тому посилання відповідача щодо можливості збереження сім'ї є безпідставними.

За змістом ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В силу ст. 111 СК України, суд зобовязаний вживати заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що відповідач проживає протягом тривалого періоду часу з 2012 року окремо від позивача, з пояснень позивача перебуває у відносинах з іншим чоловіком, до суду для надання особистих пояснень відповідач не зявилася, і позивач категорично заперечував проти надання строку на примирення, суд вважає, що надання строку на примирення буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам суспільства, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу.

Відповідачем не наведено переконливих доказів, які свідчили б про можливість відновлення сімейних стосунків з позивачем.

У звязку з наведеним, встановлено, що сімя розпалася остаточно, її збереження неможливе. Доказів про те, що між сторонами відбулося примирення або вжиття ними заходів щодо такого примирення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб мiж ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - Максимчук) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 04.11.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1804 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 07.03.2019 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.