ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 рокуДніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради, третя особа - Профспілкова організація працівників Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Зооконтроль» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилалась на те, що 29.06.2016 року КП "Поводження з безпритульними тваринами" Дніпропетровської міської ради був виданий наказ № 81-ОК про звільнення робітника по догляду за тваринами ОСОБА_1 з роботи у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку. Вважає звільнення незаконним, оскільки підстави для звільнення були відсутні, вона виконувала свої трудові обв'язки належним чином та не допускала порушень трудової дисципліни. З урахуванням уточненої позовної заяви від 10.11.2016 року, просила суд поновити її на роботі на посаді робітника по догляду за тваринами в КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с.1-2, 6 том 1).

Під час розгляду справи рішенням Дніпровської міської ради № 57/18 від 15.02.2017 року найменування Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради змінено на Комунальне підприємство «Зооконтроль» Дніпровської міської ради.

Ухвалою суду від 04.10.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Профспілкову організацію працівників Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради, третя особа - Профспілкова організація працівників Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволені.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді робітника по догляду за тваринами в Комунальному підприємстві «Зооконтроль» Дніпровської міської ради.

Стягнуто з Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39 486, 69 грн.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (а.с. 202-206 том 1).

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2018 року допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради заробітної плати за один місяць в сумі 2 247 грн. 21 коп. (а.с. 230-231 том 1).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 254-256 том 1).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі наказу № 46К була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Поводження з безпритульними тваринами» на посаду робітника по догляду за тваринами з 07.08.2015 року (а.с. 36 том 1).

Наказом директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2016 року № 05-п робітнику по догляду за тваринами ОСОБА_1 оголошено догану за прогул від 06.03.2016 року (а.с. 41 том 1).

Наказом директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» на посаду робітника по догляду за тваринами» Дніпропетровської міської ради від 29 червня 2016 року № 81-ОК ОСОБА_1 звільнено з 29 червня 2016 року року відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підстава - доповідна записка юрисконсульта Кондрашева С.Ю. від 24 червня 2016 року, копії наказів від 21.03.2016 та 25.03.2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни та прогул (а.с. 70 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі, суд 1 інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

При ухваленні рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку, суд посилався на Постанову кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та виходи з того, що середньоденний заробіток позивача складає 107,01 грн. (а.с. 71). Період з часу звільнення - 29.06.2016 року по день постановлення рішення - 14.12.2017 року, становить 369 днів, що складає суму 39 486 грн. 69 коп., яка й підлягає стягненню.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП).

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При ухваленні рішення, суд 1 інстанції виходив з того, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами дійсно виникали конфлікти, які серед іншого, були пов'язані з неналежною організацією умов праці робітників КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради. Так, позивачка 02 лютого 2016 року зверталась на «гарячу лінію» голови Дніпропетровської облдержадміністрації щодо проблеми безпритульних тварин (а.с. 45), надавала доповідну записку на ім'я директора КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради щодо проблем годування та напування тварин (а.с. 53).

Суд посилався на те, що з формулювання у наказі від 29 червня 2016 року № 81-ОК причин звільнення ОСОБА_1 не вбачається, у чому саме виразилося систематичне невиконання позивачкою без поважних причин обов'язків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. З наданих відповідачем документів цього також неможливо встановити.

Крім того, відповідачем не надано відомостей, в чому саме полягали функціональні обов'язки ОСОБА_1 як робітника по догляду за тваринами, і які саме із них вона порушила.

Що стосується підстави, яка слугувала для видання наказу від 29 червня 2016 року № 81-ОК - доповідної записки юрисконсульта Кондрашева С.Ю. від 24.06.2016 року, копії наказів від 21.03.2016 року 25.03.2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни та прогул, суд першої інстанції виходив з того, що доповідної записки юрисконсульта Кондрашева С.Ю. від 24.06.2016 року відповідач суду не надав, а за випадки прогулу, якщо такі дійсно мали місце, відповідачем щодо позивача вже було застосовано дисциплінарне стягнення, а відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що директор КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради 20.06.2016 року звертався до профспілкової організації працівників КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради з поданням про згоду на звільнення позивача у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 192).

Згідно витягу із протоколу засідання профспілкової організації КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради № 39 від 25.06.2016 року була надана згода на звільнення працівника по догляду за тваринами ОСОБА_1 у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин своїх обов'язків, встановлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд обґрунтовано виходив з того, що з даного протоколу вбачається, що розгляд подання відбувся у відсутність позивача, проте, доказів того, що позивач надала письмову згоду про розгляд питання в її відсутність, не надано, як не надано доказів того, що ОСОБА_1 взагалі була повідомлена про те, що профспілковою організацією буде розглядатися подання керівника підприємства про її звільнення.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами дійсно наявний конфлікт, однак, усі накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не підтверджені належними доказами, а в наказі про звільнення причина звільнення ОСОБА_1 чітко не сформульована. Посилаючись на встановлені в суді факти та обставини, суд виходив з того, що жодна з підстав, зазначених в наказі про звільнення позивача, не знайшла свого підтвердження в суді.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поновив ОСОБА_1 на посаді робітника по догляду за тваринами, хоча ОСОБА_1 була звільнена з посади охоронця підприємства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наказом директора від 29 червня 2016 року № 81-ОК ОСОБА_1 було звільнено з 29 червня 2016 року року відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України саме з посади робітника по догляду за тваринами КП «Поводження з безпритульними тваринами» Дніпропетровської міської ради, при цьому ніяких змін до наказу про звільнення відповідачем не вносилось. А відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Зооконтроль» Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: