Справа № 307/3936/18
Провадження № 2/307/602/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря с/з Цех Г.М., позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Пазини О.В, відповідача ОСОБА_4 та її представника - адвоката Куцини Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, де третя особа: орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4, де третя особа: орган опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за місцем його проживання в АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з травня 2010 року по грудень 2018 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2018 року розірвано. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Іще до розірвання шлюбу відповідачкою забрала дітей та переїхала проживати до своєї матері разом з дітьми. Він неодноразово просив відповідачку повернутися та проживати разом заради дітей, однак, вона відмовилася та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Старший син ОСОБА_6 дуже сумував за ним і просив забрати його до себе проживати. Дружина не заперечила проти цього та погодилася, щоб син ОСОБА_6 проживав біля нього. Він просив відповіачку про зустрічі з меншим сином ОСОБА_7, однак, вона не погоджувалася на його зустрічі із молодшим сином, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення часу на побачення з молодшим сином. Старший син ОСОБА_6 проживає з ним та відповідно до рішення органу опіки та піклування від 21 грудня 2018 року йому встановлено дні та години для зустрічі з меншим сином ОСОБА_7 для того, щоб діти могли спілкуватися. З приводу місця проживання старшого сина ОСОБА_6 у них з дружиною виникають непорозуміння та спори , а тому, вважає, що в інтересах сина ОСОБА_6 буде доцільним проживати з ним, позаяк він має вільний графік роботи та у нього ненормований робочий день, тому він має час відводити свого сина до школи, займатися з ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Він має стабільний самостійний дохід та може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Він проживає у власному будинку з сучасним ремонтом, де створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Спиртними напоями не зловживає, не палить, не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Він добре відноситься до сина та в будинку для дитини є обладнана кімната, щоб він міг мати здоровий сон, гратися та навчатися. Крім того, син там народився, проживав з самого дитинства та звик до таких умов, а відповідачка немає постійного доходу, мешкає у будинку своєї матері, у окму відсутні необхідні умови для проживання дітей. Крім того, син ОСОБА_6 бажає жити з ним, він його любить та звик до бабусі, яка з моменту його народження брала участь у його вихованні.

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що такі є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивач жодного разу не звертався до неї із проханням щодо визначення місця проживання їхнього старшого сина. Відповідач зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1. Також не відповідає дійсності той факт, що будинок її матері, в якому вона проживає, не облаштований всім необхідним для розвитку дітей і це спростовується актом обстеження матеріально-побутових умов. Також не підтверджені доказами твердження відповідача про те, що його дохід складає 6000 гривень.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідачка у вересні 2018 року добровільно відпустила сина ОСОБА_6 до нього. Син ОСОБА_6 не бажає повертатися у будинок матері позивачки, оскільки у цьому будинку син зростав із дня його народження та про це ОСОБА_6 казав на засіданні органу опіки та піклування. Оскільки в нього є всі необхідні умови для проживання дитини та забезпечення його всім необхідним, а також бажання самого сина проживати з ним, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що у вересні 2018 року відповідач попросив її відпустити старшого сина до себе на декілька днів. Вона погодилася та відпустила сина на чотири дні, однак, з того часу син до неї не повернувся, а залишився проживати з батьком. Вона намагалася побачити сина та приходила до нього в школу, однак син не бажає з нею бачитися. Вона вважає, що причиною такої поведінки сина є вплив позивача на його поведінку та нав"язування дитині негативної думки про неї. При цьому вона проти того, щоб син ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Тячівської РДА - Монич К.П. в судове засідання не з'явилася, позаяк подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2010 року та 18 грудня 2018 року рішенням Тячівського районного суду Закрпатської області даний шлюб між ними розірвано, що також підтвердено рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2018 року.

Відповідно до свідоцтв про народження неповнолітніх дітей сторін: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком значиться позивач ОСОБА_2, а матір'ю значиться відповідачка ОСОБА_4.

Відповідно до довідок, виданих виконкомом Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, на утриманні у позивача знаходиться малолітній син ОСОБА_6 з ІНФОРМАЦІЯ_1, та позивач працює по найму, має власний транспорт та з його слів його місячний дохід складає 6 000 гривень.

Як стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за АДРЕСА_1.

Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній навчається у Нересницькій ЗОШ 1-3 ступенів, старанний, дисциплінований, уважний, активний, виконує домашнє завдання та має добрий загальний розвиток та авторитет серед товаришів.

Відповідно до характеристики Нересницької сільської ради, позивач позитивно характеризується по місцю свого проживання, спиртними напоями не зловживає, трудолюбивий та спокійний.

Як стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов дворогосподарства ОСОБА_11, 1942 року народження, разом з нею проживає донька ОСОБА_12 з 1968 року народження, та внучка ОСОБА_4, 1993 року народження, правнук ОСОБА_7 з ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок пристосований до нормальних умов проживання та для розвитку дітей є все необхідне .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 лютого 2019 року рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою АДРЕСА_1. Даний висновок мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_6 виявив бажання проживати з батьком та мати дитини не заперечила, щоб син перебував на вихованні біля батька та таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Частина 1 ст. 160 Сімейного кодексу України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання . Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи на підставі наявних доказів даний спір між батьком та матір'ю щодо місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на даний час виповнилося 8 років, суд бере до уваги особисте добровільне бажання сина проживати разом із батьком, із яким він на цей час проживає протягом останніх 5 місяців, а також враховує те, що батько виявляє більшу увагу до сина і турботу про нього,вік дитини і прихильність до батька, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання кожним із батьків, суд вважає, що є всі наявні правові підстави для визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Разом з тим, суд зауважує, що матір дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з сином, турботу відносно останнього та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 704.80 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 160, 161, 171 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Місцем проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити по місцю проживання батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень (Сімсот читири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, місце реєстраці: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Третя особа: Орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, місце знаходження: м.Тячів, вул. Незалежності, 30, Закарпатської області, .

Повний текст рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.