Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 237/1183/17

провадження № 61-23772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_4,

відповідач-позивач - ОСОБА_5,

третя особа - орган опіки та піклування Курахівської міської ради в Мар'їнському районі Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року, у складі судді Сенаторова В. А., та постанову апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року, у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Дундар І. О., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Позов обґрунтовано тим, що з 12 березня 2005 року по 02 листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто вже після розірвання шлюбу. Батьками обох дітей записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 З липня 2016 року відносини між сторонами було припинено остаточно та відповідач став жити окремо, при цьому добровільно сплачуючи грошові кошти на утримання дітей у визначеному ним самостійно розмірі.

ОСОБА_4 вказувала на необхідність постійного нагадування

ОСОБА_5 про її потребу у грошовій допомозі, а також недостатність отримуваних від нього коштів для забезпечення дітям достатнього рівня життя.

Посилаючись на те, що відповідач працевлаштований, має постійний щомісячний дохід, на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки та він не має інших дітей, окрім їх спільних, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дітей.

ОСОБА_5 зазначав, що ОСОБА_4 завагітніла сином до укладення між ними шлюбу. Не заперечуючи існування між сторонами близьких відносин до шлюбу, стверджував, що в цей час вони проживали окремо та ОСОБА_4 мала близькі стосунки з іншим чоловіком. Крім того, відповідач завагітніла дочкою вже після розірвання шлюбу між ними в період, коли вони ще проживали разом, мали близькі стосунки, однак відповідач, при цьому, мала близькі стосунки також з іншим чоловіком. Посилаючись на вказані обставини, а також на відсутність схожості між ним та дітьми, ОСОБА_5 обґрунтовував наявність в нього сумніву стосовно свого батьківства відносно дітей.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 15 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У задоволенні зустрічної позовної заяви

ОСОБА_5 про виключення імені особи як батька з актових записів про народження дітей відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано закріпленим у законодавстві обов'язком батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, який покладається на них в рівних частках. У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_5 інших дітей та непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні, з урахуванням встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_4 Згідно висновку молекулярно-генетичної експертизи, призначеної судом, вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складає не менше 99,9999 %. За недоведеності відсутності кровного споріднення між ОСОБА_5 та дітьми, батьком яких він записаний в Книзі реєстрації народжень, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 27 лютого

2018 року рішення місцевого суду змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 15 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, яке стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_4 є правильним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Водночас, визначаючи мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 місцевим судом не враховано діючу на момент ухвалення рішення редакцію частини другої статті 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі ј частки, починаючи з моменту фактичного припинення надання матеріальної допомоги на утримання дітей, тобто з грудня 2012 року.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржувалось, та не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5, на підставі їх усної домовленості з ОСОБА_4, добровільно надавав грошові кошти на утримання дітей, на що суди уваги не звернули та стягнули з нього аліменти, починаючи з для пред'явлення ОСОБА_4 позову.

Заявник також висловлює свою незгоду із визначеним судом розміром аліментів. Зазначає, що судом не враховано перебування на його утриманні двох непрацездатних батьків, які потребують лікування.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначає про необґрунтованість доводів, викладених у касаційній скарзі, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З установлених судом обставин справи вбачається, що сторони

з 12 березня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02 листопада 2010 року на підставі судового рішення.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають двох спільних дітей: ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 26 червня 2017 року, громадянин ОСОБА_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_2, народжених громадянкою ОСОБА_4 Вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає 99,9999%.

Спільне проживання між сторонами припинено, та із дослідженої судом довідки КП «Міська служба єдиного замовника» від 23 лютого 2017 року вбачається, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мешкають разом із матір'ю - ОСОБА_4 по АДРЕСА_1.

Із довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_4 працює у ДТЕК Курахівська ТЕС та загальна сума її доходу за період з 01 серпня

2016 року по 31 січня 2017 року становить 34 660,50 грн.

Натомість, із пояснень ОСОБА_5, наданих ним під час розгляду справи, місцевим судом установлено, що розмір його заробітної плати становить 35 000 грн на місяць.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання їх дітей, ОСОБА_4 посилалась на існування в неї матеріальних труднощів, пов'язаних із недостатністю отримуваних нею доходів для забезпечення дітям повноцінного життя.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Абзацом 2 частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення місцевим судом) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 181, 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення місцевим судом) за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей суди обґрунтовано виходили з того, що відповідач має постійні місце роботи та заробіток, інші аліментні зобов'язання у нього відсутні

При цьому доводи заявника стосовно перебування на його утриманні непрацездатних батьків є аналогічні аргументам апеляційної скарги, які були досліджені судом апеляційної інстанції із дотриманням норм матеріального і процесуального права та додаткового правового аналізу не потребують.

Змінюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_5, апеляційний суд вірно виходив із того, що на момент ухвалення місцевим судом рішення діяла нова редакція частини другої статті 182 СК України, положення якої слід застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами.

Посилання заявника у касаційній скарзі на необхідність зміни дати, з якої слід розпочати стягнення з нього аліментів колегією суддів не приймається, як такі, що суперечать приписам статті 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення місцевого суду, у незміненій апеляційним судом частині, та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року, у незміненій апеляційним судом частині, та постанову апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М.Фаловська