Справа № 148/1844/18
Провадження №2/148/114/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 29.08.2017 та від 13.11.2016 йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область. В даниму будинку прописана та проживає його племінниця ОСОБА_2 зі своєю донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через сумісне проживання між ним та відповідачем постійно виникають конфліктні ситуації, що призвели до того, що відповідач вигнала його до літньої кухні, а в приміщення будинку не пускає. Таким чином, на даний час він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідач не реагує на його прохання не чинити йому перешкоди у проживання в його будинку, прилюдно при сусідах вона ображала його нецензурними словами.

Умови проживання в літній кухні, особливо в зимній період, є незадовільними. Відповідач своїми противправними діями порушує його право на вільне користування приватною власністю, житловий будинок не підтримує в належному стані, не дає йому можливості провести поточний ремонт будинок, комунальні послуги не сплачує.

В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить вселити його в житловий будинок, розташований за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область, усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком, а також встановити порядок користування будинком наступним чином: в його користуванні залишити житлові кімнати 1-3 площею 20,90 кв.м, 1-2 площею 14,50 кв.м, веранду площею 14,50 кв.м., прихожу 1-1 площею 15,60 згідно плану будинку; в користування відповідачу виділити житлову кімнату 1-5 площею 14,10 кв.м та кімнату 1-4 площею 15.10 кв.м. згідно плану будинку. Судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання сторони не викликалися, в зв'язку з чим у відповідності ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Згідно заяви, поданої відповідачем, остання вказала, що позовні вимоги визнає частково, з будинку позивача вона не виганяла, перешкод йому не чинила, прилюдно не ображала. Проживає в будинку разом з неповнолітньою донькою, яку виховує сама. Погоджується, щоб їй залишити житлову кімнату 1-5 площею 14,10 кв.м та кімнату 1-4 площею 15.10 кв.м. згідно плану будинку, а також просить залишити веранду та прихожу в загальному користуванні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 29.08.2017 серія НМІ 534463 (а.с.15) та від 13.11.2016 серія НВА 910374 (а.с.17), копії ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2017 (а.с.16), копії Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 03.11.2016 (а.с.18), позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область.

Згідно копії домової книги (а.с.7-9) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.07.2010.

Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 10.08.2018 №465 (а.с.10), ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 і склад його сім'ї складає, зокрема, племінниця ОСОБА_2 та донька племінниці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії акту обстеження метеріально-побутових умов життя ОСОБА_1 від 10.08.2018 (а.с.21), комісія виявила, що ОСОБА_2 разом з донькою зареєстрована та проживає у будинку, який належить на праві власності ОСОБА_1 Будинок потребує ремонту. ОСОБА_1 проживає в приміщенні "літньої кухні" у зв'язку з недосягненням згоди з ОСОБА_4 стосовно їх спільного проживання в житловому будинку. Приміщення літньої кухні потребує ремонту, для проживання приміщення непрадатне, особливо в зимній період, в зв'язку з відсутністю опалення. Догляд за подвір'ям та присадибною ділянкою здійснює ОСОБА_1

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач вказує, що не може досягти згоди з відповідачем щодо порядку користування його житловим будинком та просить виділити їй та йому окремі кімнати. Відповідач не заперечує проти такого поділу, однак заперечує щодо чинення нею перешкод в користуванні житловим будинком.

За змістом ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права передбачає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як роз'яснено у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов'язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано об'єктивних та переконливих доказів чинення йому перешкод з боку відповідача у проживанні в житловому будинку, розташованому за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область. Відповідач у своїй заяві зазначає, що нею жодних перешкод в проживання позивача у будинку не чинилось.

Оцінюючи надані позивачем на підтвердження даних обставин докази, зокрема копію акту обстеження матеріально-побутових умов життя від 10.08.2018 та копії квітакцій про оплату електроенергії за 2016-2018 року (а.с.19), суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи та вони не дають змогу дійти суду однозначного висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт того, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування його власністю, а тому у задоволенні позову щодо вселення позивача в житловий будинок, розташований за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область та усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод в його користуванні слід відмовити.

Оскільки сторони дійшли згоди щодо встановлення порядку користування житловим будинком, тому в цій частині позов підлягає задоволення відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.41, 47 Конституції України, п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, ч.2 ст.247, ст. 263- 265, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область наступним чином: в користуванні ОСОБА_1 залишити житлові кімнати 1-3 площею 20,90 кв.м, 1-2 площею 14,50 кв.м, веранду площею 14,50 кв.м., прихожу 1-1 площею 15,60 згідно плану будинку; в користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату 1-5 площею 14,10 кв.м та кімнату 1-4 площею 15.10 кв.м. згідно плану будинку.

В задоволенні позовних вимог щодо вселення ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: вул.Привокзальна, 55, с.Юрківка, Тульчинський район, Вінницька область та усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в його користуванні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АТ 036767, виданий 26.07.2013 Тульчинським РС УДМС України у Вінницькій області, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати з оплати судового збору в сумі 704,80 грн.(сімсот чорити гривні 80 копійок)

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: