Справа № 467/1120/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір ( б/н), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте, свої зобов'язання за цим договором виконував неналежно, внаслідок чого станом на 13 вересня 2018 року має заборгованість перед банком на загальну суму 13 513,15 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 814,60 грн., заборгованості за пенею в розмірі 7 044,58 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 619,67 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану кредитну заборгованість та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Процесуальні дії у справі

Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2018 року, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 278 ЦПК України, та не подав до суду відзив на позовну заяву. Відтак, у матеріалах справи відсутні відповідь на відзив та заперечення на неї.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року за клопотанням відповідача від позивача витребувано інформацію про видачу платіжної картки при укладенні кредитного договору № б/н від 14 листопада 2012 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем, видачу додаткових платіжних карток, які спрямовані на обслуговування єдиного рахунку позичальника, із зазначенням їх номеру та терміну дії, а також розміру кредитного ліміту по картках, а також розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 листопада 2012 року укладеним між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем.

Позиція учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі та підтримання АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач же був присутній в судових засіданнях, в ході яких здійснювалась підготовчі дії, проте, 28 січня 2019 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив у задоволенні позову відмовити.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, у тому числі й на докази, що відхилені судом та мотиви їх відхилення, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи

У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши надані позивачем та його представником докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв'язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов'язків, зробив такі висновки.

Зокрема, суд встановив, що 14 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Цей договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14 листопада 2012 року (а.с. 10), Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті.

А тому, в силу норм ч.1 ст. 207, ч.1,3 ст. 626, ч.1 ст. 634, ч.1,3 ст. 638, ст. 639, ч.1 ст. 1054 ЦК України, у їх системному зв'язку, фактично являє собою кредитний договір.

Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 14 листопада 2012 року підтвердив факт укладення договору між ним та позивачем, а так само і отримання кредитних коштів за ним, та перед судом цих обставин не заперечував у будь - якій формі.

Тож, суд вважає цей договір укладеним, так як сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних такого роду правочинам, вимогу щодо його письмової форми було дотримано, а також бере до уваги й те, що жодних даних про визнання його недійсним у судовому порядку сторонами, принаймні, відповідачем, надано не було.

Тобто, цей кредитний договір, за фактом його укладення, створює юридичні наслідки, визначені законом і його умовами.

Відповідно ж до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так як установив суд, позивач свої зобов'язання у частині надання відповідачу кредитних коштів виконав, надавши кредитну карту із встановленим кредитним лімітом, якою відповідач активно користувався, що підтверджується випискою із карткового рахунка та самим відповідачем.

У свою чергу, у відповідача, як позичальника, виник обов'язок повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1058 ЦК України), що, зокрема, передбачено й пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Втім, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором, достроково зажадав від стягнення з нього заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 814,60 грн.

Між тим, як видно із розрахунку заборгованості (станом на 13 вересня 2018 року) відповідач сплатив останній платіж на погашення кредитну 14 серпня 2017 року у сумі 1 504,00 грн.

Крім того, із цього ж розрахунку слідує, що відповідач здійснював погашення заборгованості протягом тривалого часу користування кредитними коштами.

При цьому, пунктом 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

У той час, як позивач, жодних допустимих доказів про збільшення кредитного ліміту не надав, як то, дати, із якої його було збільшено, а також розміру, на який ліміт було збільшено.

Надану ж позивачем довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки, оформленої на ОСОБА_1, суд, в силу ч.1 ст. 78 ЦПК України, не бере до уваги, позаяк остання не містить, бодай, прізвища особи, уповноваженої на її складання, не те, що підпису.

Така довідка не містить обов'язкових реквізитів для документів такого роду, встановлених Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55, а тому суд не може взяти до уваги відомості, що містяться у ній, як докази і вважати їх такими, що доводять ті чи інші обставини, як то, ті, на які посилається позивач, «поза розумним сумнівом».

Аналогічно суд не бере до уваги й відомості із довідки про номери карткових рахунків, дати їх відкриття та термін дії.

Крім того, у цій ситуації, суд виходив із положень статей 1050, 1054 ЦК, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Натомість, позивач не пред'явив до відповідача вимогу про стягнення тіла кредиту, жодних доказів на підтвердження розміру заборгованості саме за тілом не надав, у тому числі, й з урахуванням збільшення кредитного ліміту, а тому залишається незрозумілим яким чином позивач нарахував відсотки.

А тим більше, позивач не довів, що підвищення процентної ставки (з 27,60 до 42,00) протягом усього строку кредитування відповідача відбулось у порядку, встановленому законом, як то, доказів того, що відповідач був належно повідомлений про прийняття банком відповідних рішень.

І сама по собі вказівка у розрахунку на підвищену ставку за процентами, без надання відповідних документів, зокрема, наказів Банку, не є доказом підвищення процентної ставки.

Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 6-9), наданим АТ КБ "ПриватБанк", станом на 13 вересня 2018 року у відповідача виникла заборгованість перед банком на загальну суму 13 513,15 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7814,60 грн., заборгованості за пенею в розмірі 7044,58 грн., заборгованості по судовим штрафам в розмірі 1119,67 грн. (фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 619,67 грн.).

Як вбачається з позовної заяви, заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у відповідача відсутня, у зв'язку з чим незрозуміло на підставі чого у відповідача виникла вищезазначена заборгованість та на яку суму боргу нараховувалися відсотки, пеня та штрафи, адже ч. 1 ст. 534 ЦК України встановлена черговість погашення вимог кредитора, а саме: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка і лише у третю чергу сплачується основна сума боргу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2018 року зобов'язано АТ КБ «Приватбанк» надати інформацію про видачу платіжної картки при укладенні кредитного договору № б/н від 14 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_1, видачу додаткових платіжних карток, які спрямовані на обслуговування єдиного рахунку позичальника, із зазначенням їх номеру та терміну дії, а також розміру кредитного ліміту по картках, а також розгорнутий розрахунок заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

На виконання ухвали суду про витребування доказів представник позивача повідомив про неможливість надання більш детального розрахунку заборгованості з технічних причин, надав виписку з банківського рахунку відповідача.

Але з цього приводу суд зауважує, що виписка з банківського рахунку не містить жодної інформації, яка б дозволяла встановити складові заборгованості відповідача, у тому числі й розмір заборгованості за тілом, а є документом, в якому містяться відомості про рух грошових коштів.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача на те, він не вірно розрахував сукупну заборгованість відповідача, оскільки додавши всі її складові, що висунуті позивачем, отримаємо не 13 513,15 грн., а 15 978,85 грн.

З цих же підстав суд вважає необхідним відмовити і у стягненні штрафів, як фіксованої частини, так і процентної складової, позаяк, позивач не довів наявність заборгованості у позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У свою чергу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достатніми - ті, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Статею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування боргу у ОСОБА_1 в сумі 13 513,15 грн. за наданим кредитом, що унеможливлює вирішити питання щодо стягнення відсотків, пені та штрафів, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца