ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3337/19 Номер провадження 22-ц/814/2807/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголова В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 серпня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:23:44 год. до 17:18:23 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 28 серпня 2019 року) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ПАТ «ВФ Україна» звернулося до суду із вказаним позовом, після зміни підстав позову остаточно, просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 49 441 грн. 04 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921 грн. Зарахувати судовий збір у сумі 176 грн. 20 коп. сплачений при подачі заяви про видачу судового наказу (справа №554/7606/18).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг мобільного зв`язку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2019 року позовні вимоги ПАТ «ВФ Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 49 441 грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, не врахував той факт, що 07.11.2016 року в м.Барселоні, Іспанія, в неї викрали мобільний телефон «Samsung J710» з номером мобільного зв`язку НОМЕР_4; не прийняв до уваги, що Договором № 2388461/1.10726458 від 14.08.2005 року, розділом «особовий рахунок» визначено особовий рахунок Відповідача - НОМЕР_5. Умовами Договору не передбачено іншого особового рахунку Споживача.

Послалась на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Умови користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» є внутрішніми умовами Позивача. Текст умов, з датою їх затвердження, та підписання уповноваженими особами Позивач не надав, сторона Відповідача позбавлена можливості ознайомитися із документом, на який посилається Позивач. Норми Умов користування, на які посилається Позивач, та розміщені на сайті ПрАТ «ВФ Україна» істотно відрізняються від умов, розміщених на електронному ресурсі ПрАТ «ВФ Водафон».

Також послалась на неврахування судом першої інстанції того факту, що шість розмов у роумінгу з її телефону були одночасно з одним і тим же абонентом за одним номером телефону, що фізично неможливо.

Окрім того, в апеляційній скарзі стверджується про те, що договір про надання телекомунікаційних послуг, який укладений між нею і позивачем не містить погоджених умов користування такою послугою як роумінг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Зокрема, у відзиві зроблене посилання на п.2.4.2. договору про надання послуг мобільного зв`язку, згідно якого фактичне використання абонентом певної послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом, та стверджується, що така умова договору узгоджується з п.219 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №720 від 09 серпня 2005 року.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2003 року між підприємством «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг стільникового зв`язку №1.10726458/12004134, згідно якого ОСОБА_1 отримала послуги стільникового радіотелефонного зв`язку. (а.с.7).

14.08.2005 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір №2388461/1.10726458, згідно умов якого ОСОБА_1 надаються послуги мобільного зв`язку в межах України (а.с.72-73).

ПрАТ «ВФ Україна» є правонаступником ЗАТ «УМЗ» (зміна назви, перейменування).

Внаслідок проведення модернізації білінгової системи для контрактних абонентів змінилися номера особових рахунків (контрактів).

ПрАТ «ВФ Україна» виконувало свої зобов`язання за договором надаючи ОСОБА_1 послуги мобільного зв`язку.

З 05.11.2016р. по 12.11.2016р. ОСОБА_1 перебувала з туристичною екскурсією в м. Барселона, Іспанія.

У відповідності до роздруківки по рахунку № від 30.11.2016р. за послуги, що були надані за період з 01.11.2016р. по 30.11.2016р. та №2 від 31.03.2017р., за послуги, що були надані за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. була нарахована заборгованість у розмірі 49 441 грн.04 коп. (а.с.9-11).

Вказана заборгованість виникла за дзвінки, які здійснювалися в мережі іспанського роумінг-оператора 07.11.2016р. Дзвінки здійснювалися в країні перебування (50,00 грн./хв.), а також в Таджикистан та Латвію (120 грн./хв.). Окремо при вихідних дзвінках нараховувалася плата за з`єднання в розмірі 1,99 грн. Загальна вартість дзвінків склала 49 195,57грн., з урахуванням ПДВ та внесків до ПФ, про що свідчить довідкова інформація про надані послуги за номером телефону НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем.

Нарахування плати за послуги міжнародного роумінгу відбулося згідно тарифів іноземних операторів, з урахуванням послуг МТС по забезпеченню роумінгу. Інформація отримана безпосередньо від оператора мобільного зв`язку (роумінг-партнера), в мережі якого обслуговувався абонент.

07 листопада 2016р. в м.Барселона, Іспанія у ОСОБА_1 було викрадено гаманець з грошовими коштами та мобільний телефон «Samsung J710» У той же день ОСОБА_1 звернулася до Національної поліції Каталонії з заявою про викрадення особистих речей, а також повідомила ПрАТ «ВФ Україна» про припинення надання послуг (а.с.47-54).

Як слідує із листа ПрАТ «ВФ Україна», адресованого ОСОБА_1 , заявка про блокування СІМ-карти з приводу втрати надійшла 07.11.2016 в 19 год. 58 хв. До цього часу обслуговування номеру, було обмежено через заборгованість (а.с.92).

Листом ПрАТ «ВФ Україна» №СС-3536.30.12 від 30.12.2016р. запропоновано ОСОБА_1 часткове корегування суми заборгованості в розмірі 14 758,67 грн. (а.с.91).

Згідно звіту по балансу за період з 01.11.2016 року по 12.07.2018 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ПрАТ «ВФ Україна» у розмірі 49 441 грн. 04 коп. (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «ВФ Україна», суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що відповідач користувалася послугами роумінгу, а тому відповідно до умов укладеного договору, вона має сплатити вартість отриманих послуг.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 1 ЗУ «Про телекомунікації» від 18.11.2003 року визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Відповідно до ст.32 ЗУ «Про телекомунікації» споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Частиною 2 статті 37 ЗУ «Про телекомунікації» встановлено, що правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року затверджено Правила про надання та отримання телекомунікаційних послуг (надалі - «Правила»).

У пункті 3 Правил визначено, що договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до п.п.4 п.64 Правил під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв.

Відповідно до пункту 2.3 «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг», затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 29 листопада 2012 року, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

Пунктом 2.3.1 договору від 14 серпня 2005 року передбачено, що абонент має право користуватися послугами, що надаються за цим договором в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку UMC, а у разі замовлення абонентом послуг міжнародного роумінгу користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких UMC уклало договори роумінгу (а.с.73).

Аналіз наведених спеціальних нормативних актів, якими врегульовані спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що на споживача не може бути покладений обов`язок сплачувати вартість послуг зв`язку, які він не замовляв.

Як вбачається з договору № 2388461/1.10726458 про надання послуг мобільного зв`язку від 14.08.2005 року ОСОБА_1 замовляла у ЗАТ «УМЗ» тарифний пакет GSM «UMC 30 хвилин» з наступними послугами: UMC-Сім`я (3 номери), SMS * (включає вхідні безкоштовні SMS інформаційно-рекламного змісту.), голосову пошту, додатковий пакет мережі (а.с.72).

Отже, слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як споживач не замовляла послуги міжнародного роумінгу згідно укладеного договору із ЗАТ «Український мобільний зв`язок», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», а тому відсутні правові підстави покладати на неї обов`язок оплатити вартість наданих послуг роумінгу на зареєстрований за нею номер.

Окрім того, відповідно до ст.36 ЗУ «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення норм цього Закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідно до закону.

У зобов`язальних відносинах цивільним законодавством встановлена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання, тобто ЦК України покладає на таку особу обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (ст.614 ЦК України).

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У юридичній практиці під випадком розуміються обставини та/або ситуації, які боржник суб`єктивно не міг передбачити і попередити за умови сумлінного і обачливого ставлення до виконання своїх обов`язків.

Належними і допустимими доказами у справі підтверджено, що 07.11.2016 року під час перебування в м.Барселоні, Іспанія, ОСОБА_1 о 16.38 звернулася до місцевого органу поліції із заявою про викрадення у неї гаманця з грошовими коштами в сумі 500 євро та мобільного телефону «Samsung J710» ІМЕ1 НОМЕР_6 з номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 на рахунку номеру було 20 грн. (а.с.47-54).

Заява ОСОБА_1 про блокування СІМ-карти з приводу втрати надійшла до ПрАТ «ВФ Україна» цього ж дня о 19 год. 58 хв.

Згідно «Довідкової інформації про надані послуги» до 07.11.2019 року ОСОБА_1 дзвінки у роумінгу не здійснювались, а 07.11.2019 року з 15:54:36 год. по 18:21:31 здійснено 43 дзвінка на номер НОМЕР_3 (роумінг) (а.с.84-86).

На переконання апеляційного суду наведені докази є достатніми для висновку про те, що мав місце випадок у розумінні приписів ст.617 ЦК України, при цьому після вибуття телефону з володіння ОСОБА_1 ПрАТ «ВФ Україна» безпідставно всупереч умовам укладеного договору надав на її номер послуги з роумінгу.

Посилання ПрАТ «ВФ Україна» на положення п.2.4.2 договору від 14 серпня 2005 року апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлені вище фактичні обставини (втрата мобільного телефону), які, по суті, не заперечуються позивачем, спростовують те, що саме відповідач скористувалася послугами роумінгу, які не замовляла.

З огляду на встановлене апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог , у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 сплачено 2 881 грн. 50 коп. (а.с.154).

Відмовлено в задоволення позовних вимог ПАТ «ВФ Україна» та задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ПАТ «ВФ Україна» 2 881 грн. 50 коп. судових витрат.

Керуючись ст.141, ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.1,3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 серпня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений останньою при подачі апеляційної скарги в розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий: О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов