Справа № 344/3023/17
Провадження № 2/344/692/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 10 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_2 при оформленні договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_1 не додав позивачу 5000 доларів США, про що склав розписку. Умовою оплати грошових коштів було зняття з реєстрації жильців. Вказана умова виконана до березня 2015 року, однак грошові кошти відповідач не сплатив. Тому позивачка просить постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь 182 770 грн. боргу, 5 483,11 грн. 35 річних, 5 484 грн. заподіяної моральної шкоди та 1 937,36 грн. витрат по оплаті судового збору.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, попередньо подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задоволити у повному обсязі (181).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи 10.02.2015 року відповідач ОСОБА_3 склав розписку відповідно до якої зобов`язувався повернути позивачці 5 000 доларів США після виконання обов`язків за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. (а.с.4).

Згідно копії розписки від 25.03.2015 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 800 доларів США в рахунок оплати послуг по нерухомості за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_1 придбала для сестри ОСОБА_5 (а.с. 5).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кучак Н.В. від 19.03.2015 року ОСОБА_1 за вчинення нотаріальних дій - посвідчення попереднього договору купівлі-продажу квартири сплатила 1% державного мита 3900 грн., посвідчення договору 1000 грн. (а.с.6).

Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Кучак Н.В. від 25.03.2015 року, яка видана ОСОБА_1 за вчинення нотаріальних дій посвідчення договору купівлі-продажу квартири сплачено плату у розмірі: 970 грн., 970 грн., 1500 грн., 430 грн. (а.с.7).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 29 червня 2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, у встановлений в договорі строк позичені кошти відповідачем повернуті не були.

Згідно розрахунку позивача за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 18 2770,00 грн., три проценти річних від зазначеної суми в розмірі 5 483,11 грн., моральна компенсації 3% від суми позову 5 483,11 грн.

Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, позивачкою в позовній заяві жодним чином не обгрунтовано у чому полягає завдана їй моральна шкода та до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження саме такого розміру моральної шкоди.

А отже, суд вважає, що позовна вимога про стягнення 5 483,11 грн. моральної шкоди є необгрунтованою, та такою, що до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів частково є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесення судових витрат позивач надав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1937,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивачки задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , 182 770 грн. боргу, 5 483,11 грн. 3% річних.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1937,36 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.11.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.