№ провадження 2-з/646/16/2019
Справа № 646/7923/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.19 року м.Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікова І.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №14680 від 26.06.2019 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що за вказаним виконавчим написом з заявника стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 12524,56 грн. Заявник має намір подати позов про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В той же час, у випадку не забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, оскільки виконавчий напис буде виконаним.

Дослідивши матеріали заяви, суддя вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надані матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого напису №14680, виданого 26.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 12524,56 грн.

Постановою приватного виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 31.10.2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології національної академії медичних наук України», місце знаходження якої у Московському районі м.Харкова за адресою: м.Харків, вул.Академіка Павлова, 46.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом майбутньої позовної заяви визначено визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та відповідачем зазначено Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», місце знаходження якого у Подільському районі міста Києва за адресою: м.Київ, вул.Андріївська, 4.

Згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

За загальним правилом згідно частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Місце виконання виконавчого напису визначено статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна, а згідно частини 2 цієї статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно частин 1, 2 та 6 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавче провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л., офіс якої згідно відомостей з Єдиного реєстру приватних виконавців України розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Дніпровському районі м.Києва.

Відомостей щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять, отже вона є чинною.

Таким чином, враховуючи, що місце виконання виконавчого напису нотаріуса є визначеним, та відповідає місцезнаходженню приватного виконавця виконавчого округу м.Києва, яке територіально відноситься до Дніпровського районного суду м.Києва, та з урахуванням того, що місце знаходження відповідача у справі також не в Основ`янському районі міста Харкова, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мала розглядатися Дніпровським районним судом м.Києва за місцем виконання виконавчого напису або за правилами загальної підсудності, виходячи з місця реєстрації відповідача, зазначеного у заяві як майбутнього відповідача.

У заяві заявник взагалі не обґрунтовує підстави звернення з вказаною заявою до Червонозаводського районного суду м.Харкова.

Слід зазначити, що факт реєстрації заявника у Основ`янському районі міста Харкова не спростовує вищевказаних висновків суду, з урахуванням місця виконання спірного виконавчого напису на території м.Києва.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана заява подана з порушенням правил підсудності, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя: І.І.Теслікова